УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/3310/25 Головуючий у 1-й інст. Хомич В. М. 
Категорія 80  Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.
суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у місті Житомирі цивільну справу № 283/3310/25 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі»
на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2026 року, ухвалене під головуванням судді Хомич В.М. у м.Малині,
в с т а н о в и в :
У грудні 2025 року представник позивача – адвокат Реус Д.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 16 759,2 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та судові витрати. 
В обґрунтування вимог зазначив, що з 27.10.2016 по 22.09.2025 ОСОБА_1 працював на посаді водія навантажувача ТОВ «Форест Технолоджі». 22.09.2025 його було звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 
В порушенням вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України з позивачем не було проведено остаточний розрахунок. Розмір нарахованої, проте не виплаченої заробітної плати позивача за вересень 2025 року становить 21 756,20 грн, що з вирахуванням податків і зборів складає 16 759,2 грн. 
09 лютого 2026 року подано заяву про зменшення позовних вимог, оскільки 30.12.2025 відповідач погасив перед позивачем заборгованість по заробітній платі у повному обсязі.
Оскільки відповідач не провів виплату усіх сум, які належать ОСОБА_1 у день звільнення, а заборгованість по заробітній платі погасив лише 30.12.2025, тобто після звернення до суду із даним позовом, тому просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.09.2025 по 30.12.2025, виходячи із наступного розрахунку. Середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 369,25 грн/день. Затримка розрахунку при звільненні складає 71 день (з 23.09.2025 по 30.12.2025). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 26 216,75 грн.
Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2026 року позов задоволено частково. З Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» на користь ОСОБА_1 стягнуто 16 000 (шістнадцять тисяч) гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, із подальшим утриманням з цієї суми податків і зборів та судові витрати у розмірі 5 621 (п`ять тисяч шістсот двадцять одна) гривня 60 копійок.
В апеляційній скарзі ТОВ «Форест Технолоджі», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема тим, що місцевим судом при ухваленні оскаржуваного рішення було порушено принцип співмірності. Так, стягнута сума (16 000 грн) є майже тотожною розміру самої заборгованості (16 759,20 грн), яка існувала на момент звільнення, але фактично була сплачена, що порушує баланс інтересів сторін.
Також суд не надав належної правової оцінки фактам, які підтверджують відсутність умислу чи недбалості з боку відповідача у затримці виплат, що є ключовим фактором для застосування механізму зменшення відповідальності за ст. 117 КЗпП України. Суд не взяв до уваги складні економічні обставини діяльності підприємства, що працює в умовах воєнного стану та постраждало від ракетного удару, що об`єктивно ускладнювало своєчасне проведення повного розрахунку та розцінюється як обставина, що пом`якшує відповідальність.
Зазначає, що витрати на правничу допомогу також не підлягають задоволенню, оскільки справа є незначної складності, судова практика в тотожних справах є однозначною. При складанні позову та подальшому розгляді справи у представника позивача не було необхідності у вирішенні складних інтелектуальних задач, не здійснювався аналіз норм чинного законодавства, при тому, що відповідач таки виконав зобов`язання перед позивачем.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 06 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Реус Д.С. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зазначає, що доводи апелянта про порушення принципу співмірності є безпідставними, оскільки оскаржуване рішення вже містить результат реалізації судом принципу пропорційності, що забезпечує справедливий баланс інтересів сторін трудових правовідносин. Подальше зменшення суми стягнення призведе до нівелювання самої суті відповідальності роботодавця та порушить право працівника на справедливе відшкодування.
Вважає, що позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати незалежно від внутрішніх фінансових труднощів підприємства чи черговості виплат іншим працівникам. Посилання відповідача на те, що наявні кошти спрямовуються в першу чергу на погашення заборгованості із заробітної плати перед іншими працівниками, не може бути прийняте до уваги, оскільки не скасовує обов`язку повного й своєчасного розрахунку зі звільненим працівником.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27.10.2016 по 22.09.2025 перебував у трудових відносинах з відповідачем, а саме працював на посаді водія навантажувача ТОВ «Форест Технолоджі». Відповідно до наказу №82/к/тр від 22.09.2025 позивач звільнений із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 8-10).
Станом на день звільнення ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі складала 16 759,20 грн (а.с. 20).
Вказану заборгованість позивачу було виплачено в повному обсязі 30.12.2025 (а.с. 41-42).
Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків та індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб ПФУ, заробітна плата позивача за останні повні місяці роботи, тобто за липень 2025 року становила 9 905,32 грн, за серпень 2025 року - 12 988 грн (а.с. 16, 17).
З витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженню №42022062350000120 від 29.03.2022 встановлено, що 29.03.2022 близько 08 години збройні сили російської федерації, застосовуючи засоби ведення війни, які заборонені міжнародним правом, порушуючи закони та звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, згода яких надана Верховною Радою України, здійснили 4 авіаудари з літка по с. Українка Малинської ТГ Коростенського району Житомирської області, в результаті чого знищено будівлю палетного цеху деревообробного підприємства ТОВ «Форес технолоджі» по вул. Лугова, 2а у с. Українка.
Експертним звітом №28/02-23-1к надано оціночну вартість відновлення роботи на постраждалому підприємстві (будівель, устаткувань, інші витрати) вартість, яких складає в загальному розмірі 14 083,379 тис. грн.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, враховуючи критерії: розумності, справедливості та пропорційності, поведінку сторін, строки порушення відповідачем права позивача на оплату праці, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 16 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому вважав, що такий розмір компенсації очікуваних майнових втрат працівника буде відповідати принципу пропорційності та співмірності і забезпечуватиме справедливий баланс інтересів сторін трудових правовідносин.
Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду з огляду на таке. 
Статтею 117 КЗпП України передбачено, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. 
Згідно із частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР), заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
У першому реченні частини першої статті 27 Закону № 108/95-ВР зазначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. за № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок - 100).
Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.
Згідно із пунктом 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 760/2881/19 вказано, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку № 100. Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом другим пункту 8 вказаного Порядку встановлено, що в разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Вирішуючи спір в означеній частині, суд першої інстанції із дотриманням вище згаданих норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 36 421 грн (520,3 грн х 70 днів), що вкладається у 6-ти місячну межу виплати середнього заробітку за весь час затримки.
Так, середньоденний заробіток позивача на день звільнення складав 520,3 грн /(9905,32 грн (з/п за липень) + 12988 грн (з/п за серпень))/44 роб. дні у липні та серпні 2025 року = 520,3 грн/. ОСОБА_1 звільнений з роботи 22.09.2025, а повний розрахунок по виплаті сум, які йому належали при звільненні було проведено 30.12.2025. Таким чином, час затримки виплати розрахунку становить 70 робочих днів - з 23.09.2025 по 29.12.2025, оскільки день звільнення та день фактично розрахунку не враховуються.
Разом з тим, суд першої інстанції, діючи у відповідності до приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України, зазначив, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
За таких обставин, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази, оцінка яких відображена у рішенні суду обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги із вищенаведених підстав.
Щодо мотивів та заперечень про стягнення 4 882,40 грн витрат на професійну правничу допомогу, судом першої інстанції надана відповідна правова оцінка про стягнення цих витрат, яка відображена у рішенні, виходячи з критерію доведеності адвокатських витрат, а також критерію пропорційності їхнього розміру до задоволеної частини позову. 
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Доводи апеляційної скарги, судова колегія відхиляє, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
За приписами пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий    Григорусь Н.Й.   

Судді Галацевич О.М.

Панкеєва В.А.