ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/968/25 пров. № А/857/18313/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року (головуючий суддя Матуляк Я.П.), ухвалене у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківську у справі № 300/968/25 за позовом ТОВ «Рено Командор» до Івано-Франківської митниці про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

13.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Рено Командор» (далі – Товариство) звернулось в суд з позовом до Івано-Франківської митниці Держмитслужби, просило: визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206030/2024/000201 від 28.11.2024 та рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206030/2024/000019/1 від 28.11.2024.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року позов задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданий при декларуванні ТОВ «Рено Командор» звіт про оцінку вартості колісного фронтального навантажувача LIEBHERR L551, 1998 року виготовлення, бувшого у вжитку та відповідний висновок №216, підтверджує вартість заявленого до митного оформлення товару. Суд першої інстанції вказав, що декларація, яка слугувала джерелом інформації для коригування митної вартості, містить суттєві розбіжності які, на думку суду першої інстанції, є тими факторами, які можуть безпосередньо впливати на ціну товару, в тому числі й щодо року випуску, модельного ряду, колісності, технічного стану тощо. Суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не доведено, що такі відмінності, які характеризують спірний товар, не впливають на ціну останнього та можуть розцінюватися як «подібний (аналогічний) товар». Суд першої інстанції звернув увагу, що позивачем подано належний та достатній обсяг документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за обраним методом, тоді як правильність визначення митної вартості позивачем відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Івано-Франківська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, просить таке скасувати та у задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що аналізуючи подані документи до митного оформлення, інспектор виявив суттєві розбіжності, які свідчать про порушення ст. 53 МК України. Скаржник вказує, що митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності заявленої митної вартості товару. Скаржник зазначає, що наданий декларантом звіт про оцінку вартості, який складений оцінювачем ОСОБА_1 №185 від 29.10.2024 р. не міг бути взятий до уваги у зв`язку з невиконанням вимог наказу Міністерства Юстиції України ФДМУ від 24.11.2003 №142/5/2092, а саме відсутні відомості зазначені в п 4.4., п.п. и): дані про час і місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом). Також відповідачем зазначалось, що не зафіксовано факт перебування експерта у ЗМК ВМО №3 м/п «Прикарпаття» СТЗ ТОВ «ТЕП» (код місця доставки 206- 202-1-1) за адресою Івано-Франківська обл., с. Микитинці, вул. Юності, 47, а тому виникають сумніви про якість проведення оцінки. Скаржник зауважує, що надані Товариством документи містили розбіжності. Скаржник зауважує, що у зв`язку з виявленими чисельними розбіжності, які мали вплив на правильність визначення митної вартості, судом першої інстанції рекомендовано скористатись правом наданим ст. 345 МК України. Скаржник вважає, що рішення першої інстанції винесено з порушення норм матеріального та процесуального права.
Товариство подало відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що у випадку належного та не упередженого аналізу документів, поданих ТОВ «Рено Командор» до розмитнення, митний орган мав перевірити всі ці обставини та випустити товар у вільний обіг без коригування митної вартості. Вважає, що на момент розмитнення, не існувало жодної розбіжності серед вказаних відповідачем документів, які були подані до митного оформлення.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 27.11.20224 ТОВ «Брок-ІФ» в інтересах ТОВ «Рено Командор» подало до Івано-Франківської митниці Державної митної служби України електронну митну декларацію №24UA206030007491U1, якою задекларовано для митного оформлення навантажувач одноковшевий самохідний, колісний з фронтальною установкою ковша, для земельних робіт, який не має верхньої частини, яка обертається на 360 градусів, марки LIEBHERR, модель L551, рік виготовлення 1998, бувший у вжитку, серійний номер 2741120, тип двигуна дизельний, потужність двигуна 173 кВт.
В графі «42» (ціна товару) декларації визначено 7700,00 GBP, а в графах «45» (коригування) і «46» (статистична вартість) зазначено 599 292,80 гривень, яка із урахуванням графи «23» (обмінний курс) 52.31720000.
Митну вартість товару визначено за резервним (6) методом, тобто за ціною що визначена у графі «12» згідно з висновком №216 про оцінку майна та витрат на транспортування за межами України, на підтвердження чого заповнено графу «43» митної декларації.
Декларантом одночасно із митною декларацією надано відповідачу рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) за №131/24 від 12.09.2024, автотранспортну накладну від 12.11.2024, декларацію про проходження товару (Declaration of origin) за №3936 від 19.08.2024, банківський платіжний документ, що стосується товару за №18 від 27.09.2024, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 26.11.2024, зовнішньоекономічний договір за №12-09/24 від 12.09.2024, доповнення до зовнішньоекономічного договору за №1 від 12.09.2024, договір (контракт) про перевезення від 01.11.2024, договір (контракт) про перевезення від 11.11.2024, висновок про оцінку вартості майна.
Митний орган 27.11.2024 розпочав процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару (а.с.42).
У повідомленні від 27.11.2024 декларант вказав, що при поданні декларації ним подано усі документи, що підтверджують митну вартість товару, а саме: банківський платіжний документ, висновок про оцінку вартості майна, експортну декларацію країни відправлення; інші документи, що стосуються товару відсутні і додаватись не будуть.
Івано-Франківська митниця Державної митної служби України, за результатами розгляду поданої електронної митної декларації №24UA206030007491U1 від 27.11.2024 та доданих до неї документів, відмовила у митному оформленні (випуску) товарів відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206030/2024/000201 від 28.11.2024 (а.с.19-20).
Зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з невідповідністю обраного декларантом методу визначення митної вартості. Відповідно до статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. При цьому митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості. Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Відповідно до статті 53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана. Надані декларантом додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення вартості, а саме наданий декларантом висновок про вартість товару підготовлений спеціалізованою експертною організацією не може бути взятий до уваги у зв`язку з невиконанням вимог наказу Міністерства юстиції України ФДМУ від 24.11.2003 за №142/5/2092, а саме відсутні відомості зазначені в п 4.4., п.п.): дані про час і місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом). 
Також, зазначено, що не зафіксовано факт перебування експерта у ЗМК ВМО за №№3 м/п «Прикарпаття» СТЗ ТОВ «ТЕП» (код місця доставки 206-202-1-1) за адресою Івано-Франківська обл., с. Микитинці, вул. Юності, 47, тому виникають сумніви про якість проведення експертного дослідження. З огляду на вищевикладене існує сумнів достовірності задекларованої митної вартості. Також, використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а саме для визначення вартості порівняльним підходом експертом використано один із трьох: навантажувач 1996 року випуску вартістю 14501 євро, навантажувач 1991 року випуску вартістю 15350 євро та навантажувач 1998 (ідентичного року) року випуску вартістю 23160 євро що є істотно більшою ніж задекларований автонавантажувач 1998 року випуску вартістю 11454 фунтів стерлінгів) відповідно до пп. 2, 3 статті 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. В той же час, на відкритих інтернет ресурсах, які спеціалізуються з продажу подібних (аналогічних) товарів наявні пропозиції з продажу максимально схожих (марка, модель, рік виготовлення, технічні характеристики) товарів значно вищою вартістю, ніж заявлена декларантом. Відповідно до вимог частини 6 статті 54 МК України, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 МКУ, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, в саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про угоди щодо ідентичних та подібних (аналогічних) товарів, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості. 
Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД від 12.08.2024 №24UA101020/2024/028641, за якою здійснено митне оформлення подібного товару. Визначена митна вартість 29896 EUR. В результаті консультації декларанту роз`яснено, що згідно пункту 3 статті 52 МКУ він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом Держмитслужби; у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини 7 статті 55 МКУ. Також роз`яснюється право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду.
Як наслідок, Івано-Франківською митницею Державної митної служби України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206030/2024/000019/1 від 28.11.2024 (а.с.21).
На підставі вказаного рішення 28.11.2024 декларантом подано декларацію №24UA206030007526U2 (а.с.44).
Вважаючи рішення про коригування митної вартості товарів протиправним, Товариство звернулось з позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно частини 1 статті 246 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1 статті 257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи.
Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. (частина 1, 2 статі 51 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно з частиною 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частиною 3 статті 54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зі змісту приписів розділу ІІІ (Митна вартість товарів та методи її визначення) МК України випливає, що в аспекті реалізації процедур із визначення митної вартості товарів основоположну роль відіграє принцип обґрунтованості.
Так, зокрема митний орган повинен дотримуватися вимог принципу обґрунтованості при: а) встановлені належного до застосування методу визначення митної вартості товарів; б) встановлені достатнього переліку документів для цілей визначення митної вартості товарів.
Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Отже, встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу щодо такого застосування судом норм МК України у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 09 липня 2020 року (справа № 804/5445/17), від 31 березня 2020 року (справа №809/1858/16), від 15 лютого 2022 року (справа № 826/12901/17), від 31 січня 2024 року (справа № 821/189/18), від 04 червня 2025 року (справа №520/4495/2020).
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що митна вартість ввезеного товару визначена позивачем за резервним методом.
Приймаючи рішення про коригування митної вартості ввезеного товару, митний орган вказував на те, що наданий декларантом висновок про вартість товару підготовлений спеціалізованою експертною організацією не може бути взятий до уваги у зв`язку з невиконанням вимог наказу Міністерства юстиції України ФДМУ від 24.11.2003 №142/5/2092, а саме відсутні відомості зазначені в п 4.4., п.п.): дані про час і місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом), не зафіксовано факт перебування експерта у ЗМК ВМО №3 м/п «Прикарпаття» СТЗ ТОВ «ТЕП» (код місця доставки 206-202-1-1) за адресою Івано-Франківська обл., с.Микитинці, вул. Юності, 47, тому виникають сумніви про якість проведення експертного дослідження.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що у заяві оцінювача зазначено, що оцінювач особисто виконав обстеження об`єкта оцінки, аналіз наданої інформації та іншої інформації, що представляє інтерес у зв`язку із наданою роботою, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, відповідачем такі суду апеляційної інстанції не надані.
Вказаний висновок експертизи є чинним, інші висновки щодо оцінки транспортного засобу, зроблені уповноваженими на це особами з боку контролюючого органу, які б спростовували інформацію, зазначену в поданому Товариством звіті про оцінку, відсутні.
Також митний орган вказує на те, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально. 
Згідно з звітом про оцінку вартості колісного фронтального навантажувача LIEBHERR L551, 1998 року виготовлення, бувшого у вжитку та відповідного висновку №216 об`єктами визначення вартості обладнання за порівняльним підходом стали такі транспортні засоби: - Wheel Loader Liebherr 551 (1996 рік); - навантажувач Liebherr Machine 551 (1991 рік); - фронтальний навантажувач Liebherr L554 (1998 рік).
Предметом декларування у спірних правовідносинах є саме колісний фронтальний навантажувач LIEBHERR L551, 1998 року виготовлення. 
Відповідно до пункту 4.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.
Пунктом 7.2 зазначеної Методики передбачено, що основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. Згідно з ним визначення вартості КТЗ на території України проводиться на підставі їх цін продажу та поточних цін пропозиції до продажу, які зазначені у вітчизняних довідниках. Зазначені ціни є статистично усередненими ціновими даними КТЗ, які були відчужені в Україні згідно з умовами, що відповідають змісту і поняттю «ринкова вартість».
Використання зарубіжної довідкової літератури допускається у разі відсутності потрібної інформації у вітчизняних довідниках.
Вартість КТЗ, яка наведена в іноземній валюті, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ на дату оцінки.
Основним методом у межах порівняльного підходу є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТЗ.
Наданий при декларуванні ТОВ «Рено Командор» звіт про оцінку вартості колісного фронтального навантажувача LIEBHERR L551, 1998 року виготовлення, бувшого у вжитку та відповідний висновок №216, підтверджує вартість заявленого до митного оформлення товару.
Такий зроблений на підставі відповідних досліджень, особою, яка має необхідні (спеціальні) знання для надання висновку з досліджуваних питань, пройшла необхідну підготовку та отримала кваліфікацію експерта з відповідної експертної спеціальності, тому, на переконання суду апеляційної інстанції, може розцінюватися як належний та допустимий доказ, підстав для неврахування якого, поряд з іншими доказами, з метою встановлення обставини про вартості транспортного засобу ввезеного Товариством не має.
Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що МК України не відносить до документів, що підтверджують митну вартість товарів, висновки експертних організацій, а тому покликання скаржника у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості виключно на недоліки висновку про вартість товару №216, на переконання суду апеляційної інстанції, вказує на те, що митний орган здійснив формальну перевірку правильності визначення позивачем вартості ввезеного транспортного засобу, без ретельного дослідження наданих документів та відомостей.
Водночас, разом з декларацією декларант надав митному органу документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) за №131/24 від 12.09.2024, автотранспортну накладну від 12.11.2024, декларацію про проходження товару (Declaration of origin) за №3936 від 19.08.2024, банківський платіжний документ, що стосується товару за №18 від 27.09.2024, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 26.11.2024, зовнішньоекономічний договір за №12-09/24 від 12.09.2024, доповнення до зовнішньоекономічного договору за №1 від 12.09.2024, договір (контракт) про перевезення від 01.11.2024, договір (контракт) про перевезення від 11.11.2024, висновок про оцінку вартості майна.
Про наявність розбіжностей у зазначених документах та/чи недостовірність відображеної в таких інформації, ознак підробки та/чи відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, митний орган в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не зазначає. 
Щодо зазначення митним органом про те, що на відкритих інтернет ресурсах, які спеціалізуються з продажу подібних (аналогічних) товарів наявні пропозиції з продажу максимально схожих (марка, модель, рік виготовлення, технічні характеристики) товарів значно вищою вартістю, ніж заявлена декларантом, то суд апеляційної інстанції зауважує, що в рішенні про коригування митної вартості, як і в апеляційній скарзі, відсутні покликання на відповідний інтернет ресурс, де розміщена така інформація, а також на сам товар, який митний орган трактує як максимально схожий, та його вартість. Таким чином, відсутнє належне та достатнє підтвердження наведеним вище твердженням митного органу.
Щодо аргументів апелянта, про можливість застосування резервного методу визначення митної вартості товару на підставі раніше визнаних чи визначених вартостей, тобто митних декларацій, відомості про які наявні в митниці, то суд апеляційної інстанції зазначає, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ) (частина 1 статті 64 МК України).
Відповідно до частини 2 статті 7 Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.(*) b) Під дійсною вартістю слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи подібного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов`язуватися або i) з порівнюваними кількостями, або ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.(*) c) Якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до підпункту b) цього пункту, оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Відповідно до положень Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року первинною основою для митної вартості за цією Угодою є контрактна вартість, визначена в статті 1. Статтю 1 необхідно розглядати разом зі статтею 8, яка передбачає, inter alia, коригування ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті у випадках, коли певні конкретні елементи, які вважаються такими, що формують частину вартості для митних цілей, припадають на покупця, але не включені до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за імпортовані товари.
У випадках, коли митна вартість не може бути визначена згідно з положеннями статті 1, як правило, повинен проводитися процес консультацій між митною адміністрацією та імпортером для визначення основи вартості згідно з положеннями статті 2 або 3. Наприклад, може статися так, що імпортер має інформацію про митну вартість ідентичних або подібних імпортних товарів, якої безпосередньо немає в митної адміністрації в пункті ввезення. З іншого боку, митна адміністрація може мати інформацію про митну вартість ідентичних або подібних товарів, якої безпосередньо немає в імпортера. Процес консультацій між двома сторонами дозволить обмінятися інформацією за умови дотримання вимог комерційної конфіденційності для визначення належної основи визначення вартості для митних цілей.
Відповідно до статті 5 Угоди якщо імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари продаються в країні-імпортері в тому стані, як вони імпортуються, митна вартість імпортних товарів згідно з положеннями цієї статті ґрунтується на ціні одиниці товарів, за якою імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари таким чином продаються в найбільшій сукупній кількості в той час або майже в той час, коли відбувається імпорт товарів, які оцінюється, особам, що не пов`язані з особами, у яких вони купують такі товари, за умови дотримання таких відрахувань: i) чи комісійних, які звичайно сплачуються або на сплату яких отримано згоду, чи надбавок, які звичайно робляться для прибутку й покриття загальних витрат у зв`язку з продажем у такій країні імпортних товарів того самого класу або виду; ii) звичайних витрат на транспорт та страхування й пов`язаних із цим витрат у країні імпорту; iii) у разі необхідності коштів та витрат, зазначених у пункті 2 статті 8; iv) мита й інших національних податків, що підлягають сплаті в країні імпорту з причини імпорту або продажу товарів.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598).
У оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару зазначено лише дата та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а тому таке рішення не може вважатись обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України з урахуванням правової позиції висловленої Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17 та у постанові від 09 вересня 2020 року (справа №400/3133/18).
Митним органом не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що не дозволяє суду апеляційної інстанції надати правову оцінку ідентичності факторам, які впливали на формування ціни на імпортований товар.
Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що частина аргументів апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції стосується правовідносин щодо ввезення Товариством екскаватора LIEBHERR моделі А904С, 2008 року виготовлення, правова оцінка таким надавалась судом першої інстанції в справі №300/9673/24 та до цієї справи не відносяться.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З огляду на викладене, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що контролюючий орган, здійснивши коригування митної вартості ввезеного Товариством транспортного засобу, спирався виключно на аргументи, які, при їх системному аналізі, не можуть належним чином підтвердити обґрунтованість визначеної митним органом вартості такого. Як наслідок, скаржником порушено вимоги принципу обґрунтованості при виконанні покладених на нього обов`язків. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за № UA206030/2024/000201 від 28.11.2024, рішення про коригування митної вартості товарів за № UA206030/2024/000019/1 від 28.11.2024.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що при винесені оскаржуваних рішення суд першої інстанції виклав підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.
Керуючись статтями 139, 241, 243, 252, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської митниці залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі № 300/968/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний