ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/23430/25
категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Експертно-технічний центр безпеки" до Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (м.Житомир) про визнання дій протиправними, зобов"язання утриматися від вчинення певних дій;, 

встановив:

До суду звернулося Дочірнє підприємство "Експертно - технічний центр безпеки" з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (м. Житомир) щодо посилання на Наказ №17954 Міністерства економіки України від 27.1 1.2023, як такий, що втратив чинність на підставі Наказу Міністерства економіки України від 11.04.2025 №2141, у відмовах у видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки, викладених у листах щодо розгляду заяв на одержання дозволів (ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021»);
- зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (м. Житомир) утриматися від посилання у власних (офіційних) документах на те, що Дочірнє підприємство «ЕКСПЕРТНО- ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР БЕЗПЕКИ» 23.10.2024 було виключене з Інформаційного переліку експертних організацій, що виконують експертизу стану охорони праці та безпеки промислового виробництва, та є суб`єктом господарювання, який не підтвердив свою відповідність Вимогам, та інформація про якого не опублікована на веб-сайті Держпраці, що визначено наказом Міністерства економіки України від 27.11.2023 №17954 до втрати ним чинності, як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач не погоджується із підставами відмови відповідачем у видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021», зокрема посилання на Наказ №17954 Міністерства економіки України від 27.11.2023, як такий, що втратив чинність на підставі Наказу Міністерства економіки України від 11.04.2025 №2141, у відмовах у видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки, викладених у листах щодо розгляду заяв на одержання дозволів та посилання у власних документах на те, що Дочірнє підприємство «ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР БЕЗПЕКИ» 23.10.2024 було виключене з Інформаційного переліку експертних органів і не підтвердив свою відповідність вимогам.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні).
Представник Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці подав до суду відзив на позовну заяву. Вказав, що позивачем не оскаржуються рішення, дії чи бездіяльність Міжрегіонального управління, що були вчинені/не вчинені щодо нього особисто, натомість – позивач просить суд обмежити Міжрегіональне управління у використанні в його листах інформації, що міститься в публічному доступі. Зазначене свідчить про відсутність у позивача порушеного права в контексті заявлених позовних вимог. Міжрегіональне управління, з метою прийняття рішення про видачу дозволу або про відмову у видачі дозволу, розглянуло додані до заяв ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "ТРАНСЛОГІСТИК 2021"документи, складені Позивачем. На веб-сайті Держпраці, (в період чинності наказу № 17954), позивач – Дочірнє підприємство «ЕКСПЕРТНО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР БЕЗПЕКИ» 23.10.2024 було виключене з Інформаційного переліку експертних організацій, що виконують експертизу стану охорони праці та безпеки промислового виробництва. Отже, документи, додані до заяв на отримання дозволів, складені експертною організацією, яка не підтвердила свою відповідність Вимогам, та інформація про яку не опублікована на веб-сайті Держпраці, що визначено наказом № 17954 до втрати ним чинності, що не узгоджується з вимогами частини третьої статті 21 Закону №2694 та пункту 3 Порядку №1107. ДП «Експертно-технічний центр безпеки», яке лише виконувала експертизу, не є стороною у справі про видачу дозволу і не має права оскаржувати рішення про відмову.
Представник Дочірнього підприємства "Експертно - технічний центр безпеки" подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав, що оскаржує не дії чи бездіяльність центрального апарату Держпраці щодо формування будь-яких переліків, а конкретні протиправні адміністративні акти (рішення) - листи-відмови у видачі дозволів третім особам (ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021»). Ці листи-відмови (датовані 20.06.2025, 03.07.2025, 29.07.2025 та 05.08.2025) були прийняті, підписані та направлені заявникам саме Міжрегіональним управлінням. Оскільки Міжрегіональне управління є суб`єктом владних повноважень, який прийняв оскаржувані індивідуальні акти, воно є належним відповідачем у даній справі відповідно до ч. 1 ст. 46 КАС України. 
Представник Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Вказав, що відповідь на відзив не спростовує аргументів, викладених відповідачем у відзиві, і не надає нових обставин, які вимагали б повторного аналізу позиції відповідача.
Треті особи пояснень щодо позову не надали.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.
Суд установив, що Дочірнє підприємство "Експертно - технічний центр безпеки" виконує експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва.
06.06.2025 від ФОП ОСОБА_2 на адресу відповідача надійшла заява (вх. №ДЗ-466/ЦЗ-25 від 09.06.2025) з додатком щодо видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
У відповідь на заяву ФОП ОСОБА_2 від 06.06.2025 Центрально-західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці надіслало лист, датований 20.06.2025, яким повідомив про відмову у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
12.06.2025 від ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021» на адресу відповідача надійшла заява (вх. №ДЗ-520/ЦЗ-25 від 23.06.2025) з додатком щодо видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
У відповідь на заяву ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021» від 12.06.2025 відповідач надіслав лист, датований 03.07.2025, яким повідомив про відмову у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
17.07.2025 від ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021» на адресу відповідача надійшла заява (вх. №ДЗ-607/ЦЗ-25 від 18.07.2025) з додатком щодо видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
Міжрегіональне управління Держпраці відповідаючи на заяву ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021» від 17.07.2025 надіслало лист, датований 29.07.2025, яким повідомив про відмову у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
24.07.2025 від ФОП ОСОБА_2 на адресу відповідача надійшла заява (вх. №ДЗ-631/ЦЗ-25 від 24.07.2025) з додатком щодо видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
У відповідь на заяву ФОП ОСОБА_2 від 24.07.2025 Центрально-західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці надіслало лист, датований 05.08.2025, яким повідомило про відмову у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
10.09.2025 від ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021» на адресу відповідача надійшла заява (вх. №ДЗ-736/ЦЗ-25 від 10.09.2025) з додатком щодо видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
Міжрегіональне управління Держпраці відповідаючи на заяву ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021» від 10.09.2025 надіслало лист, датований 22.09,2025, яким повідомив про відмову у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
Позивач, вважаючи протиправними листи відповідача про відмову у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки суб`єктам господарювання, звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить із наступного. 
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 4 Закону України «Про дозвільну систему в сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 № 2806-IV (далі – Закон № 2806-IV) передбачено, що виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру; платність або безоплатність видачі (переоформлення, анулювання) документа дозвільного характеру; строк видачі документа дозвільного характеру або відмови у його видачі; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, припинення дії документа дозвільного характеру; строк дії документа дозвільного характеру або необмеженість строку дії такого документа; перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності; перелік та вимоги до документів, які суб`єкту господарювання необхідно подати для одержання документа дозвільного характеру.
Відповідно до абзацу першого та другого частини першої статті 4-1 Закону № 2806-IV порядок видачі, проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та припинення дії документів дозвільного характеру центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, з урахуванням порядку адміністративного провадження, встановленого Законом України "Про адміністративну процедуру", якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Закон України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року №2694-XII (далі – Закон №2694-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні.
Статтею 21 Закону №2694-XII передбачено, що роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, видає дозволи на безоплатній основі на підставі висновку експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, проведеної експертно-технічними центрами, які належать до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, або незалежними експертними організаціями, які забезпечують науково-технічну підтримку державного нагляду у сфері промислової безпеки та охорони праці. На застосування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки виробник або постачальник устаткування підвищеної небезпеки отримує дозвіл до прийняття зобов`язань на постачання. Одержання дозволу не вимагається у разі експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, яке прийнято в експлуатацію з видачею відповідного сертифіката або щодо якого зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації, а також у разі реєстрації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.
Порядок видачі дозволів або відмови в їх видачі, переоформлення, припинення дії дозволів центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці, переліки видів робіт, машин, механізмів та устаткування підвищеної небезпеки, проведення або експлуатація (застосування) яких потребує отримання дозволу, та граничні розміри тарифів на проведення експертизи стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання, висновок якої є підставою для видачі дозволів, встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок видачі або відмови у видачі, переоформлення, анулювання Держпраці та її територіальними органами дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107 (далі – Порядок № 1107).
Відповідно до п. 9 В пункті 3 Порядку №1107 для одержання дозволу роботодавець, виробник або постачальник подає особисто, через Портал електронних сервісів Мінекономіки, уповноважену ним особу або надсилає поштою до територіального органу Держпраці чи адміністратора центру надання адміністративних послуг у паперовій формі або в електронній формі через Портал електронних сервісів Мінекономіки, Єдиний державний веб-портал електронних послуг, у тому числі через Портал електронних сервісів Мінекономіки, інтегровану з ним інформаційну систему Держпраці, заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додається:
- на виконання робіт підвищеної небезпеки - висновок експертизи щодо стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання під час виконання робіт підвищеної небезпеки;
- на експлуатацію машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки – висновок експертизи щодо стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання під час експлуатації машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки;
- на застосування машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки – висновок експертизи щодо відповідності машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки вимогам законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки.
Забороняється вимагати для одержання дозволу документи, не передбачені законом.
Суб`єкт господарювання не обмежений у виборі експертної організації для укладення договору на проведення відповідного виду експертизи.
Строк видачі дозволу чи повідомлення роботодавця, виробника або постачальника про відмову в його видачі, продовження строку його дії становить 10 робочих днів з дня отримання документів, зазначених у пункті 9 цього Порядку (у разі продовження строку дії дозволу - документів, зазначених в абзацах третьому і четвертому пункту 15 цього Порядку)
Відповідно до пункту 20 Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107, Держпраці та її територіальні органи ведуть реєстр дозволів в установленому порядку, узагальнюють інформацію про видані та анульовані дозволи і оприлюднюють її у медіа та на власному веб-сайті.
Рішення про відмову у видачі дозволу приймається у випадках, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону праці".
Так, підставою для відмови у переоформленні дозволу є:
- подання роботодавцем неповного пакета документів, необхідних для переоформлення дозволу згідно із встановленим законодавством вичерпним переліком;
- виявлення в документах, поданих роботодавцем, недостовірних відомостей;
- зміна ідентифікаційного коду за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) юридичної особи або реєстраційного номера облікової картки платника податків у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, зазначеного у дозволі.
Судом під час розгляду справи встановлено, що ФОП ОСОБА_2 12.06.2025 та 24.07.2025 , а ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021» 17.07.2025 та 1009.2025 подавали до Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці заяви про видачу дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки.
Однак, відповідач повідомив ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «ТРАНСЛОГІСТИК 2021» про відмову у видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки.
Вважаючи протиправними листи відповідача про відмову у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки суб`єктам господарювання Дочірнє підприємство "Експертно - технічний центр безпеки" звернулося із позовом до суду.
Водночас, за змістом ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Позивач стверджує, що оскаржувана відмова у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки суб`єктам господарювання є необґрунтованою та незаконною.
Суд зазначає, що умовою звернення до суду з позовом про визнання незаконним (протиправним) рішення контролюючого органу є заінтересованість позивача.
В контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.
Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому. Тому для відкриття провадження у справі недостатньо лише твердження позивача, наведеного у позовній заяві, про порушення права, свободи або законного інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
ДП «Експертно-технічний центр безпеки» лише виконувало експертизу. Відмова у видачі дозволу на виконання робіт підвищеної небезпеки не порушує його прав.
За наслідками розгляду цієї справи позивачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що оскаржувані рішення порушують права саме позивача.
За своїм смисловим навантаженням термін “законний інтерес” є тотожним “охоронюваному законом інтересу”, оскільки саме законність обумовлює надання інтересу правової охорони.
Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі №1-10/2004, згідно з яким поняття “охоронюваний законом інтерес” у логічно-смисловому зв`язку з поняттям “права”, треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: “Дозволено все, що передбачено у законі”, а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: “Дозволено все, що не забороняється законом”.
Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.
З огляду на вимоги ст. ст. 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.
Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.
Як вже було зазначено вище, згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Зі змісту наведених правових норм випливає, що судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який має такі ознаки:
(а) має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання;
(б) пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;
(в) є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;
(г) є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу (на це вказує слово “її”);
(д) суб`єктом порушення позивач вважає суб`єкта владних повноважень.
Так, позивач не обґрунтував свій особистий, безпосередній, індивідуальний інтерес.
Обґрунтованих доказів того, що оскаржуваними рішеннями спричинено негативного впливу саме на позивача і він зазнав реальної шкоди, останнім не наведено.
Враховуючи все наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки права саме позивача не є порушеними.
Тому, виходячи з предмету спору та правового врегулювання зазначених нормативно-правових актів, суд за наслідками розгляду справи дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову повністю.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає до задоволенню.
У зв`язку із прийняттям рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України не вирішується.
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

вирішив:

У задоволенні позову Дочірнього підприємства "Експертно - технічний центр безпеки" (вул. Нова, 11, с. Гальчин (Андрушівський), Бердичівський р-н, Житомирська обл.,13432. РНОКПП/ЄДРПОУ: 40843699) до Центрально-західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (м.Житомир) (вул. Шевченка, 18А,м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл.,10008. РНОКПП/ЄДРПОУ: 44791105), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) , Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРАНСЛОГІСТИК 2021" ( вул. Івана Франка, 3-Б, м. Коростень, Житомирська область, 11500. РНОКПП/ЄДРПОУ: 44190823) про визнання дій протиправними, зобов`язання утриматися від вчинення певних дій відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

23.04.26