Справа № 944/6523/25
Провадження №1-кп/944/893/26
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.03.2026	м.Яворів 	

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 
потерпілої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворів в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025142350000383 від 02.11.2025 про обвинувачення 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Дрогомишль Яворівського району Львівської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не працює, одруженого, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 06.02.2026 за ч.1 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :
02 листопада 2025 року приблизно о 04 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем свого проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин із матір`ю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 , знаючи про те, що здоров`я будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, протиправне посягання на нього є кримінально-караним, діючи цілеспрямовано, протиправно, умисно, з метою завдання невизначеної шкоди здоров`ю, застосував фізичне насильство, як форму домашнього насильства, згідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яке виразилось в тому, що ОСОБА_4 кулаками двох рук наніс ОСОБА_5 декілька ударів по голові, а саме в область обличчя та потилиці, в результаті вказаних вище дій ОСОБА_4 заподіяв потерпілій перелом кісток носа, перелом стінок обох верхньощелепних пазух, перелом нижньої стінки правої орбіти, підшкірні «гематоми» обличчя, що відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у кримінальному правопорушенні визнав та пояснив, що дійсно 02 листопада 2025 року приблизно о 04 годині 00 хвилин завдав своїй матері ОСОБА_5 декілька ударів в область голови, однак деталей не пам`ятає, оскільки перебував в стані сп`яніння. Про вчинене шкодує, розкаюється, подібного не допускатиме, просив вибачення у матері та вона його пробачила. 
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що вибачила сина, жодних претензій до нього не має. 
Судом з`ясовано, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає. Прокурор та потерпіла також не оспорюють фактичних обставин, при яких вчинено вказане вище кримінальне правопорушення, сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.
В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечили проти розгляду кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_4  за ч.2 ст.125 КК України в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, сторонам було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому суд за даних обставин визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.
Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей і тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості, а також на досліджених матеріалах кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4  у вчиненні кримінального проступку доведена, його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, так як він умисно спричинив легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
При обранні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує наслідки та обставини вчиненого ним злочину. 
Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України та враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, а також враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, посередню характеристику з місця проживання, вік обвинуваченого, сімейний стан.
Також суд враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як обставини, які пом`якшують покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. 
Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.
Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.
Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідно до ст. 50 КК України необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, здійснення виховного впливу та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, є призначення йому покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст.125 КК України.
При цьому судом враховано, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 06 лютого 2026 року, ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, ОСОБА_4 вчинив до постановлення вироку Шевченківського районного суду м.Львовавід 06.02.2026.
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Положеннями ч.1 ст.70 КК України передбачено, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Зважаючи на те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, до постановлення попереднього вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 06.02.2026, суд призначає йому покарання у відповідності до положень ч.1 та ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш судового покрання, призначеного за цим вироком, у виді обмеження волі, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Шевченківського районного суду м.Львовавід 06.02.2026, у виді позбавлення волі.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Процесуальні витрати та речові докази відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.ч.1, 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 06.02.2026, остаточно призначити  ОСОБА_4 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
В строк покарання  ОСОБА_4 зарахувати частково відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 06.02.2026.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу фактично затримання, тобто з 03.11.2025.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя     ОСОБА_1