П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/35477/25	

Суддя першої інстанції - Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №420/35477/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання внести відомості, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 у особі Четвертого відділу, що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про виключення ОСОБА_1 з військового обліку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 у особі Четвертого відділу внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформацію про виключення ОСОБА_1 з військового обліку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. 
Позивач не погодився з вказаним судовим рішенням та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що він не належить до жодної з зазначених у ч. 9 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" категорій, зокрема, не є військовозобов`язаним, не перебуває в запасі, оскільки виключений з обліку у 2013 році по досягненню граничного віку перебування в запасі.
Отже, на думку ОСОБА_1 , після виключення з військового обліку особа перестає бути військовозобов`язаним, а тому на неї не поширюються закони про військовий обов`язок та військову службу. Зокрема, така особа не може бути призвана під час мобілізації, не зобов`язана проходити ВЛК, оновлювати облікові дані, їй не можна вручити повістку. Рішення про виключення з військового обліку є остаточним - особа не повинна знову ставати на військовий облік, окрім випадку, коли вона робить це добровільно. Заяву на взяття його на військовий облік позивач до ТЦК та СП не подавав. Обов`язку самостійно оновити персональні дані для виключених з військового обліку осіб нормативно-правовими актами не встановлено.
На переконання апелянта, оскільки позивач був виключений з військового обліку, то повторному взяттю на такий облік він не підлягає.
Тож повторне взяття на військовий облік позивача, який вже був виключений з військового обліку остаточно в 2013 році, на підставі нових законів неможливе та є дією, яка погіршує його існуюче становище з обмеженням його конституційних прав і свобод, що є неприпустимим.
За таких підстав, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року у справі №420/35477/25.
01 квітня 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
02 квітня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до електронного військово-облікового документу, сформованого через застосунок «РЕЗЕРВ +» станом на 19 травня 2025 року перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 (Доброслав), дата ВЛК 22 квітня 1998 року – непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час, звання – рядовий, діловодство, начальник тактичної системи радіорозвідки та пеленгування, ВОС 901566, номер в реєстрі ОБЕРІГ – 060720234078360000001, дата уточнення даних – 30 травня 2024 року.
Відповідно до витягу №180460-30052024 від 30 травня 2024 року ОСОБА_1 не заброньований, відстрочки не має, в розшуку не перебуває.
27 грудня 2013 року позивача було виключено з військового обліку по досягненню граничного віку перебування у запасі, про що міститься запис у обліково-послужній картці за підписом ТВО Комінтернівського РВК та відповідна печатка.
10 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку, оскільки 23 грудня 2013 року досяг граничного віку перебування в запасі та 27 грудня 2013 був виключений з військового обліку з занесенням даної інформації до обліково-послужної картки.
Відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачу не надав.
08 січня 2025 року позивач повторно направив до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення позивача з військового обліку.
14 березня 2025 року через звернення до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини ІНФОРМАЦІЯ_1 надав відповідь на заяву від 08 січня 2025 року (лист від 14 березня 2025 року №4/4/54), в якому зазначено наступне:
«… Відповідно облікових документів, а саме: облікової картки та даних АІС «Оберіг» Ви перебуваєте на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Факт перебування Вас на військовому обліку військовозобов`язаних також підтверджується тим, що Ви перебували на персональному військовому обліку за місцем праці в ТОВ З ІНОЗЕМНИМИ ІНВЕСТИЦІЯМИ «ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС» та як військовозобов`язаний відповідно до наказу Мінекономіки від 25.07.2023 №9203 були заброньовані та отримали відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 25 січня 2024 року…».
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ст. 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Згідно ст. 33 Закону № 2232-XII військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно положень статті 37 Закону № 2232-XII взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України, зокрема, на військовий облік військовозобов`язаних: звільнені з військової служби в запас; які звільнені зі служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування у запасі.
Виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають зокрема громадяни України, які досягли граничного віку перебування в запасі.
Відповідно до положень п. 20 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року № 1487, військовий облік ведеться на підставі даних паспорта громадянина України та військово-облікових документів. 
Запас військовозобов`язаних згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 2232-XII у редакції, яка діяла на момент досягнення позивачем сорокарічного віку, поділявся на два розряди, що встановлювалися залежно від віку військовозобов`язаних.
Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону № 2232-XII військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини до 45 років; прапорщики і мічмани до 50 років.
Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві (ч. 4 ст. 28 Закону № 2232-XII).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27.03.2014 року № 1169-VII внесені зміни до статті 28 Закону № 2232-XII та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України «Про внесення змін до статті 28 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 22.07.2014 року № 1604-VII до 60 років.
В свою чергу, приписи Закону № 2232-XII про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі, змін не зазнали.
Отже, з набранням чинності вказаних змін до Закону № 2232-XII позивач підпадає під його дію як особа, яка не досягла встановленого законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.
У Рішенні від 09.02.1999 року № 1-рп/99 (справа № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
В даному випадку спірні правовідносини щодо виключення позивача із військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів виникли у 2025 році, а тому застосуванню для врегулювання спірних правовідносин підлягають норми закону, чинні станом на вказаний час. Відтак, є безпідставними доводи скаржника, що на спірні правовідносини не поширюються приписи Закону № 2232-XII зі змінами, які внесені Законом №1604-VII.
Встановлені у справі обставини свідчать, що відповідно до приписів ст.28 Закону №2232-XII, чинних станом на час виникнення спірних правовідносин, позивач не досяг граничного віку перебування в запасі та вважається військовозобов`язаним, не зважаючи на те, що його виключено з військового обліку на підставі норм закону, які діяли на момент такого виключення.
При цьому суд враховує відсутність доказів будь-якого оскарження в площині правовідносин перебування позивача на персональному військовому обліку за місцем праці та отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 25 січня 2024 року.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню. 
Повний текст судового рішення складений 15 квітня 2026 року.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв