Дата документу 16.04.2026	Справа № 554/2841/26	
 	Провадження № 1-кп/554/766/2026	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
при секретарі – ОСОБА_2 ,
за участю прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві кримінальне провадження №12026170420000071 від 22.01.2026 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харків, громадянина України, з неповною середньою освітою, непрацевлаштованого, неодруженого, маючого інвалідність ІІІ групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, 

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
22 січня 2026 року близько 11 години 10 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: м. Полтава, вул. Івана Мазепи, 3, діючи умисно, з корисливим мотивом, в умовах воєнного стану, з метою заволодіння чужим майном відкритим способом, шляхом висмикування з лівої руки потерпілої ОСОБА_5 , незаконно заволодів гаманцем фіолетового кольору з грошовими коштами в сумі 3500 гривень, банківською картою картку «Полтавабанк» (останні цифри 1950), пенсійним посвідченням потерпілої, спричинивши останній матеріального збитку на суму 3500 гривень.
Після скоєного ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом
Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Допитаний в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених в обвинувачльному акті. Пояснив, що дійсно вихватив у жінки гаманець, яка знімала гроші з банкомату. Вчинив це, бо декілька днів нічого не їв. Наразі має неофійний підробіток. Дуже шкодує про вчинене.
Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність. Вказувала, що матеріальна шкода їй повністю відшкодована, вибачення обвинуваченого нею прийняті, притензій до нього не має, просила суворо не карати.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, вважає повністю доведеною, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Виклад позицій сторін кримінального провадження
Прокурор просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді п`яти років позбавлення волі.
Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, вказував, що зробив висновки і більше ніколи подібного не вчинить, просив призначити йому покарання з іспитовим строком, оскільки він вчинив всі дії щоб залогодити свою провину перед потерпілою, яка його пробачила.

Мотиви призначення покарання
При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 – 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та повне відшкодування завданої шкоди.
Обставиною, яка обтяжує його покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. 
Судом враховані характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.
Також суд бере до уваги особу обвинуваченого, який, офіційно непрацевлаштований, неодружений, має постійне місце реєстрації та проживання, під наглядом у лікарів нарколога та психіатра на даний час не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Застосування ст. 69 КК України можливе лише за наявності у кримінальному провадженні виняткових обставин, які дають підстави розраховувати на досягнення мети покарання. При цьому, наявні обставини, що пом`якшують покарання, мають істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого. Ці обставини надають специфічних особливостей, які свідчать, що вчинене діяння виходить за межі типових злочинів такого виду і ступінь його тяжкості порівняно з ними значно менший.
Встановлено, що шкода, яка була завдана вчиненням кримінального правопорушення є незначною та повністю відшкодована, потерпіла прийняла вибачення обвинуваченого та просила його суворо не карати, що свідчить про наявність позитивних висновків обвинуваченого щодо скоєного та підтверджує його щирий жаль з приводу скоєного, бажання залагодити провину, що підтверджується конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації, що знайшло своє відображення як у матеріалах кримінального провадження, так і під час судового розгляду.
Вказані пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК призначивши обвинуваченому за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 186 КК України.
Крім того, слід зазначити, що мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочині, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Беручи до уваги не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й поведінку під час та після вчинення злочинних дій, у суду достатньо підстав вважати, що покарання з ізоляцією від суспільства є очевидно неспівмірним з наслідками діяння та суперечить самій меті покарання.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Тому, враховуючи вищевикладене, те, що обставини даного кримінального провадження, не можуть свідчити про значну суспільну небезпеку обвинуваченого, суд приходить до переконання про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_4 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж визначеного іспитового строку, передбачені ст.ст. 75, 76 КК України, який був би достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення.

Вирішення цивільного позову
Цивільний позов не заявлено.

Мотиви інших рішень 
Витрати на залучення експертів відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Таким чином, арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.02.2026 року, слід скасувати.
До набрання вироком законної сили запобіжний у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 слід залишити без змін.
Керуючись статтями 75, 69, 100, 174, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст.76 КК України, на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 залишити без змін.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а саме: мобільний телефон марки «Redmi 8» у корпусі синього кольору; куртку синього кольору з позначенням «Auda Expedition»; куртку зимову, чоловічу, чорного кольору, з капюшоном, розмір L/50; гаманець розкладний, чоловічий, чорного кольору - повернути ОСОБА_4 .

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 05.02.2026 року – скасувати. 

Вирок може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні. 

Суддя ОСОБА_1