Справа № 526/2952/25
2-о/530/7/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А І Н И

25.03.2026 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого-судді Ситник О.В., присяжних Лихиної С.Ю., Василинка С.П., секретаря Бедюх Н.І.,. представника заявника адвоката Гришко І.Ю., представника ОСОБА_1 адвоката Зінченка Г.В. розглянувши цивільну справу зазаявою  ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області про визнання особи недієздатною , встановлення над нею опіки та призначення опікуна , -
встановив:
Із заяви вбачається, що заявник в обгрунтування заявлених вимог посилаються на те, що ОСОБА_2 є двоюрідним онуком ОСОБА_1 . 17.01.1975 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_5 . Дітей від шлюбу не було. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У ОСОБА_1 є рідна сестра ОСОБА_6 ,яка є пенсіонером та особою похилого віку. У ОСОБА_7 є донька ОСОБА_8 ,яка змінила прізвище на ОСОБА_9 . У ОСОБА_10 є син ОСОБА_2 . Рідних дітей ,внуків і правнуків у ОСОБА_1 не має. Тобто інші особи ,які зобов`язані та мають бажання піклуватися ,доглядати та здійснювати догляд за ОСОБА_1 відсутні. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи та потребує стороннього догляду. Внаслідок психічних розладів ОСОБА_1 не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_2 постійно доглядає за хворою двоюрідною бабусею є єдиною особою ,яка може в подальшому здійснювати догляд та піклуватися за нею. Посилаючись на ці обставини ОСОБА_2 звернувся до суду з заявоюпро визнання ОСОБА_1 недієздатною, встановлення опіки над нею та призначення опікуна.
Ухвалою судді від 25.09.2025 року відкрито провадження по справі та призначено судово-психіатричну експертизу ОСОБА_1 . 
Ухвалою суду від 14.01.2026 року після проведення судово-психіатричної експертизи поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд .
В судове засідання заявник ОСОБА_2 та його представник адвокат Гришко І.Ю. з`явилися, , представник заінтересованої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області ,не з`явилася, надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду , ОСОБА_11 не з`явилася, з`явився її представник адвокат Зінченко Г.В. 
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 про визнання фізичної особи  ОСОБА_1 недієздатною та призначення опікуна задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
За нормою ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У відповідності до п.1 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи недієздатною.
Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Частиною 2, 3 ст.63 ЦК України, визначено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю і призначається лише за її письмовою заявою.
Згідно з приписами ч. 3 ст.237 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.
Відповідно до ч.ч. 1, 6 – 9 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», яке 30 серпня 2013 року набуло статусу остаточного, Європейським судом з прав людини констатовано, що у цій справі відсутність у заявниці можливості безпосередньо вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності призвела до того, що це питання не розглядалося судами взагалі. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні зазначив, що «відсутність судового розгляду цього питання, яке серйозно вплинуло на численні аспекти життя заявниці, не можна виправдати легітимними цілями, що лежать в основі обмеження доступу до суду осіб, визнаних недієздатними» (п. 40). За таких обставин Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що ситуація, в якій опинилася заявниця, призвела до відмови у правосудді щодо можливості забезпечення перегляду її цивільної дієздатності, тобто було порушення пункту 1статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 15.12.2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу. Відповідно до приписів законодавства у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ «Наталія Михайленко проти України» (2013), «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008), адже ч. 6 ст. 300 встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у 2 роки).
Згідно абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.
Відповідно до частини 1статті 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово психіатричну експертизу.
Однак, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має на перед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.
Як вбачається з матеріалів справи ,заявником у справі є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і його батьками є ОСОБА_12 та ОСОБА_10 (а.с.5,7 ). ОСОБА_1 , хворіє , є інвалідом І-ї групи ( а.с.14,15), згідно висновку лікарської комісії НП “Гадяцький ЦПМСД ” Гадяцької міської ради Білик Я.Ю. за станом здоров`я може здійснювати догляд за ОСОБА_1 ( а.с.37).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №888 від 23.12.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на даний час виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкого когнітивного розладу. Наявний у ОСОБА_1 психічний розлад є таким, що не позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними ( а.с.66-69).
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.
Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України (стаття 32 Конституції України).
Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Згідно із статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Частиною першою статті 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.
Відповідно до статі 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України).
Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України).
Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, у тому числі право на свободу та особисту недоторканність, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації (абзац третій, четвертий підпункту2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016).
Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України).
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 463/2503/18, висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Як було встановлено під час розгляду справи , що згідно з висновком експерта від 23.12.2025 року № 888 за результатами проведення призначеної судом судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на даний час виявляє ознаки психічного розладу у вигляді легкого когнітивного розладу. Наявний у ОСОБА_1 психічний розлад є таким, що не позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними ( а.с.66-69). Враховуючи висновок експерта суд бере до уваги ,те що ОСОБА_1 хоча і страждає на психічний розлад, але ступінь цього розладу не є таким, що у повній мірі позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а тому заявлені вимоги не підлягають задоволенню. Вимоги щодо встановлення опіки та призначення опікуна у цій справі заявлені як похідні від вимог про визнання особи недієздатною.
Враховуючи вищевикладене в задоволенні заяви слід відмовити в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10,13,76-82,223,247,258,259,263-265,300,354 ЦПК України, ст.39,60,63,64,75 ЦК України, суд, -
В И Р І Ш И В :

В задоволенні заявлених вимог ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Гадяцької міської ради Полтавської області про визнання особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 недієздатною , встановлення над нею опіки та призначення опікуна - відмовити.
Витрати по проведенню експертного дослідження покласти на рахунок держави .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя:        Ситник О.В.

Присяжні: С.Ю. Лихина 
С.П. Василинка