Справа № 145/1205/25
Провадження №2/145/106/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" лютого 2026 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого судді Копилової Л. В. ,
за участю секретаря Мигдальської Н.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Обгрунтовуючи подану позовну заяву посилався на те, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 17.10.2024 року з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що на даний час у нього змінився його стан здоров`я, з`явилися хронічні захворювання, а лікування потребує значних матеріальних витрат, тому він не може сплачувати аліменти у розмірі визначеному раніше судом.
У зв`язку з наведеним просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь позивачки на утримання дитини з 1/3 до 1/4 частки зі всіх видів його заробітку.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.09.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.
03.11. 2025 року представник відповідачки – ОСОБА_4 надав суду відзив, в якому вказував, що підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на даний час не має. Стан його здоров`я враховувався судом при ухваленні рішення про стягнення аліментів, докази зміни такого стану відповідачем суду не надані. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача на користь відповідачки понесені нею витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн.
При розгляді справи позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив її задовольнити. Пояснив суду, що хоча він офіційно не працює, однак має дохід від періодичних заробітків, що дає йому можливість сплачувати аліменти на утримання своєї доньки. Він не відмовляється їх сплачувати та окрім аліментів переказує періодично гроші доньці, так як вона навчається і потребує додаткових витрат. При розгляді справи про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки він був присутній, погоджувався з таким розміром, рішення суду не оскаржував. 
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 на розгляд справи до суду не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, в якій заперечували проти задоволення позовної заяви та просили відмовити в їх задоволенні з підстав наведених у відзиві.
Дослідивши надані сторонами докази суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 17.10.2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки зі всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 30.09.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 
На підтвердження погіршення стану здоров`я позивач надав суду виписки із медичних карток, з яких вбачається наступне.
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 4910 від 27.02.2025 року у ОСОБА_1 встановлено діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ст., ГЛШ, ССР3, кризи 2 порядку, СН І, ФК2, ФВ-65%, ІХС, дифузний аортосклероз, НМК І ст., СКХ, конкремент лівої нирки, ЖКХ, конкременти жовчного міхура, пахова правобічна кила. 
Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 5751 від 05.03.2025 року у ОСОБА_1 встановлено основний діагноз: набута правобічна коса пахова грижа, супутній діагноз – ЖКХ, хронічний калькульозний холецистит, СКХ, конкремент лівої нирки, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ГЛШ, РССУ 3, ІХС дифузний аортосклероз, НМК І ст., СН 1 ( ФВ – 67 %), ФК 2.
З виписки із медичної карти амбулаторного хворого № 128901980 від 15.10.2025 року видно, що ОСОБА_1 встановлено діагноз - вертеброгенна люмбалгія з больовим синдромом, нестійка ремісія, остеохондроз, спондилоартроз поперекового відділу хребта, ускладнений килами міжхребцевих дисків на рівні L1- S1.
Також позивачем надано суду консультаційні висновки спеціалістів, результати УЗД сечовивідної системи, внутрішніх органів та нирок, щитовидної залози та копії фіскальних чеків про придбання ним ліків і медичних препаратів.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на погіршення стану здоров`я, у зв`язку з чим його матеріальний стан змінився, а тому вважає, що розмір аліментів, які стягуються з нього за рішенням суду підлягає зменшенню.
Частиною 1 ст.192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна сімейного стану або погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні та позивачем суду не надано жодних доказів, які б підтверджували зміну його стану здоров`я, що відповідно вплинуло на його можливість сплачувати аліменти у розмірі присудженому за рішенням суду.
При розгляді справи позивач також наголошував на тому, що законодавчо визначений розмір аліментів в частці заробітку (доходу) платника аліментів на одну дитину становить заробітку (доходу), в той же час рішенням суду визначено та присуджено до стягнення частку у розмірі 1/3, яка відповідає розміру аліментів на двох дітей, що також є підставою зменшенням розміру аліментів визначених рішенням суду.
Однак, ці доводи позивача не заслуговують на увагу суду, оскільки таких підстав для зменшення розмірів присуджених за рішенням суду аліментів законодавством не передбачено. 
Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи вищенаведене, дослідивши надані докази по справі в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що позивачем не надано доказів про погіршення стану його здоров`я або погіршення матеріального становища, зміну сімейного стану, а відтак у суду відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду, що є підставою для відмови в позові.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи відмову у задоволенні вимог позивача, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
Щодо стягнення понесених відповідачкою витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
У поданому відзиві відповідачка зазначила відомості про понесені нею витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідачка ОСОБА_2 дійсно отримала правову допомогу від адвоката Покоєвича А.О., що підтверджується договором про надання правової допомоги, розрахунком витрат на суму 10 000 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордеру №б/н від 15 жовтня 2025 року, а тому не викликає сумнівів, що нею понесені витрати на правничу допомогу у даній справі.
Але, з урахуванням складності даної справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначена вартість та обсяг виконаної адвокатом роботи у розмірі 10 000 грн. є завищеними та належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу пропорційності розподілу судових витрат.
Суд вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір.
А тому, враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги, кількість судових засідань, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, керуючись принципами співмірності та розумності судових витрат, критерієм реальності адвокатських витрат, а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу та вважає за необхідне зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь відповідачки 2 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.192 СК України, ст.ст. 7-13, 61, 81, 141, 263, 265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі ) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 лютого 2026 року. 

Суддя        Копилова Л.  В.