Головуючий у суді першої інстанції: Пономаренко А.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 756/20613/25
провадження № 33/824/1675/2026

20 березня 2026 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Шкоріна О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу відносно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
за ч. 2 ст. 130 КУпАП

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Майоровим Сергієм Володимировичем, на постанову Оболонського районного суду міста Києва від 2 лютого 2026 року, -
В С Т А Н О В И В:

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 2 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, зі стягненням судового збору в дохід держави у розмірі 605, 60 грн.
Згідно з постановою суду, 4 грудня 2025 року о 01 год. 05 хв. в м. Києві по проспекту Степана Бандери, в районі будинку № 29-а, водій ОСОБА_1 керував автомобілем «Volkswagen Jetta», державний номер НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога КНП «Київська міська клінічна лікарня №10» за адресою: м. Київ, Голосіївський проспект, буд. 59б. Своїми діями порушив п. 2.9 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись із постановою суду захисник ОСОБА_1 - адвокат Майоров С.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Оболонського районного суду м. Києва від 2 лютого 2026 року та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, вчиненого його підзахисним. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції було грубо порушено право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, справу було розглянуто без участі ОСОБА_1 та його захисника. Подане 1 лютого 2026 року через підсистему «Електронний суд» клопотання Майорова С.В. про відкладення розгляду справи судом не було враховано, що свідчить про ухвалення постанови з порушенням вимог ст. 268 КУпАП. Апелянт в скарзі посилається на те, що матеріали справи не містять доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а сам він цей факт прямо заперечує. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що транспортним засобом він не керував, а за кермом перебував його приятель. Після заїду на АЗС, той побачив працівників поліції і вибіг з авто. В подальшому погодився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння задля уникнення непорозумінь з працівниками поліції. В свою чергу, долучений до матеріалів справи відеозапис не містить доказів зупинки транспортного засобу під його керуванням, на ньому зафіксовано лише коментарі правоохоронців про ніби-то переслідування авто, тоді як самого факту переслідування не вбачається. 
Окрім іншого сторона захисту зазначає, що в матеріалах справи не містяться відомостей про те, чи притягувалася особа до адміністративної відповідальності за аналогічні порушення.
На думку Майорова С.В. , зазначені обставини мають значення для вирішення питання щодо належної правової кваліфікації вчиненого правопорушення, зокрема, наявності або відсутності повторності вчинення правопорушення, оскільки відповідно до п. 4, 5 розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395) поліцейський, який подає матеріали до розгляду, готує довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, отримання (неотримання) особою за місцем її проживання посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. У разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) долучається довідка, у якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення, однак така довідка була долучена до матеріалів справи не наділеною відповідними повноваженнями особою, а отже судом першої інстанції помилково визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП, при наявній в протоколі кваліфікації дій, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник доводи, викладені в апеляційний скарзі, підтримали та просили постанову Оболонського районного суду від 2 лютого 2026 року скасувати.
Заслухавши пояснення захисника Майорова С.В. та його підзахисного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративні правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Водночас, положеннями ст. 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених у постанові суду.
Положеннями ч. 2 ст. 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, повторно протягом року.
За змістом п. 2.9 (а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Проте, ОСОБА_1 такої вимоги не було дотримано. 
Всупереч доводам апеляційної скарги, порушення ОСОБА_1 зазначених вимог п. 2.9 ПДР України, за обставин, викладених у постанові, підтверджується зібраними у справі та дослідженими судом доказами, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме, протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №531106, чек - листом з приладу «Драгер» - результат якого позитивний (1,33 % проміле), актом огляду на стан алкогольного сп`яніння , висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, довідкою щодо проведення заходів з встановлення повторності вчиненого адміністративного правопорушення, постановою суду від 29 липня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Враховуючи сукупність доказів у справі апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлені фактичні обставини, а дії ОСОБА_1 , які полягають у керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, є порушенням п. 2.9 (а) ПДР України та утворюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Версія ОСОБА_1 про те, що того дня автомобілем не він керував є непереконливою. З переглянутого відеозапису вбачається, що о 01 год. 05 хв. 4 грудня 2025 року працівники поліції, рухаючись деякий час по вулиці Приозерній, проспекту Степана Бандери, переслідували автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , якому після зупинки транспортного засобу було повідомлено, що у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимог працівника поліції про зупинку, його буде затримано. В подальшому на вимогу правоохоронця не чинити опір, він реагував агресивно, вживав ненормативну лексику та зовсім не усвідомлював того, що відбувається. ОСОБА_1 на неодноразові запитання працівника поліції щодо того, хто перебував за кермом, відповідав, що це був його приятель. Водночас під час складання адміністративного матеріалу він так і не надав чіткої та однозначної відповіді щодо особи водія. Для спростування факту керування транспортним засобом, клопотання про допит свідків, які за словами ОСОБА_1 перебували в машині, апелянт також не подавав. Відтак, жодних сторонніх осіб, які б залишали транспортний засіб ОСОБА_1 з відеозапису не вбачається. Отже, наведені обставини у своїй сукупності зокрема відсутність чіткої позиції ОСОБА_1 щодо особи водія, а також проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі, свідчать про узгодженість і взаємне підтвердження доказів, що в цілому всебічно та об`єктивно доводить його вину у вчиненні адміністративного правопорушення.
Під час дослідження апеляційний судом матеріалів справи дійсно вбачається, що подане захисником клопотання 1 cічня 2026 року через підсистему Електронний суд про відкладення розгляду справи було зареєстровано канцелярією суду 10 січня 2026 року і не враховано суддею першої інстанції під час винесення рішення, що на думку апелянта свідчить про порушення судом першої інстанції права на захист ОСОБА_1 . Разом з цим, апеляційний суд бере до уваги, що апелянт та його захисник скористалися правом на апеляційне оскарження, справа була розглянута у відкритому судовому засіданні, під час якого ОСОБА_1 та його захисник Майоров С.В. надали пояснення та висловили свою позицію. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що право на захист було фактично реалізовано в повному обсязі під час апеляційного розгляду. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 раніше вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, що підтверджується постановою Оболонського районного суду яка набрала законної сили 13 лютого 2026 року. При цьому, відповідно до п. 1.3 розділу I Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повторність правопорушення визначається саме за фактами винесених постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили. Крім того, у матеріалах справи міститься довідка про повторність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, складена уповноваженою особою із зазначенням посади з гербовою печаткою, що свідчить про її належність та допустимість як доказу. Зазначена довідка відповідає вимогам ч. 5 розділу VII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, відповідно до якої у разі встановлення повторності правопорушення до протоколу (якщо протокол складається) обов`язково долучається документ, що містить відомості про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення та прийняте у справі рішення. Отже, враховуючи наявність у Єдиному державному реєстрі постанови суду, яка набрала законної сили, а також належним чином оформленої довідки про повторність, сукупність зазначених доказів є послідовною, взаємоузгодженою та достатньою для беззаперечного підтвердження факту повторності правопорушення і, як наслідок, доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Будь -яких інших доводів, які могли стати підставою для скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, в апеляційній скарзі не наведено та при розгляді справи в апеляційному суді не встановлено.
За вказаних обставин, висновок судді місцевого суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим та базується на комплексі доказів, досліджених судом першої інстанції і перевірених в ході апеляційного перегляду справи.
Накладаючи на ОСОБА_1 адміністративне стягнення, суд дотримався загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачених ст. 33 КУпАП, та призначив стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 130 КУпАП.
З урахуванням вищезазначеного, вважаю, що постанова Оболонського районного суду міста Києва від 2 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та обґрунтованою і апеляційних підстав для її скасування не встановлено. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником Майоровим Сергієм Володимировичем, залишити без задоволення.
Постанову судді Оболонського районного суду міста Києва від 2 лютого 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Шкоріна