Справа № 420/3122/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, зупинення виконання постанови про стягнення виконавчого збору,
встановив:

Військова частина НОМЕР_1 (далі – позивач, ВЧ НОМЕР_1 , боржник) звернулася до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі – відповідач, ВПВР УЗПВР в Одеській області, Відділ), в якому просить: 
визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Косюти Василя Ігоровича від 27.01.2026 ВП №80098849 про стягнення виконавчого збору у розмірі 34 588,00 грн;
зупинити виконання постанови від 27.01.2026 ВП №80098849 про стягнення виконавчого збору.
Протиправність оскарженої постанови позивач умотивовує тим, що державним виконавцем неправильно визначено розмір виконавчого збору, оскільки на примусовому виконанні знаходиться рішення майнового характеру і тому виконавчий збір має обраховуватися у розмірі 10 відсотків суми що підлягає стягненню, у відповідності до частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», а не у фіксованому розмірі відповідно до частини 3 статті 27 цього ж Закону.
Ухвалою від 11.02.2026 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків.
19.02.2026 Військовою частиною подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання оскарженої постанови від 27.01.2026 ВП № 80098849 про стягнення виконавчого збору.
Ухвалою від 20.02.2026 відмовлено у задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про забезпечення позову.
На виконання ухвали від 11.02.2026 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
Ухвалою від 24.02.2026 провадження у справі відкрито та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України. Судове засідання призначено на 04.03.2026 о 14:00 год, відповідача зобов`язано надати до суду в якості доказів засвідчені належним чином копії усіх матеріалів виконавчого провадження №80098849. Також цією ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 (далі – третя особа, стягувач).
Ухвалою суду від 25.02.2026 залишено без руху позовну заяву.
Ухвалою від 02.04.2026 повернуто без розгляду заяву представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
Відповідач подав відзив та копії матеріалів виконавчого провадження.
У відзиві відповідач заперечує проти задоволення позову, уважаючи, що виконавцем правомірно винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі передбаченому частиною 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» як за примусове виконання рішення немайнового характеру, поскільки резолютивна частина рішення суду не містить жодних вимог щодо стягнення грошових коштів з боржника, натомість містить вимогу щодо зобов`язання вчинити певні дії. Тобто, судом не встановлювалось жодних сум, які належали б до виплати стягувачу та не приймалося рішення про стягнення таких сум з боржника, а за змістом частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» рішеннями немайнового характеру є рішення за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
Ухвалою від 03.03.2026 продовжено розгляд справи у зв`язку з усуненням позивачем недоліків позовної заяви.
В судове засідання учасники справи не з`явились, будучі належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду згідно з правилами, установленими статтею 268 КАС України.
Третьою особою подано заяву, в якій він просить розглянути справу без його участі.
Згідно із частиною 3 статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Ураховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути цю справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.
Як встановлено судом, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі №420/26117/24, яке набрало законної сили 19.12.2025 згідно з постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково та, зокрема, зобов`язано НОМЕР_2 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (ВЧ НОМЕР_1 ): 
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з період з 30.01.2020 року по 19.05.2023 року включно грошове забезпечення (включаючи основні т додаткові види грошового забезпечення) з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які розраховані шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, з урахуванням раніше виплачених сум;
перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань виплачених за період з 01 січня 2020 по 19 травня 2023 включно, виходячи з розміру грошового забезпечення (включаючи основні та додаткові види грошового забезпечення), що розраховане від розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначені шляхом множення розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінет Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;
здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік та грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагород у розмірі 60 % місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державно прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького склад органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року № 889, «Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагород військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерств внутрішніх справ України від 02.02.2016 року, № 73, з урахуванням раніше виплачених сум.
Надалі у вказаній справі Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи від 12.01.2026 №420/26117/24 в частині зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 вчинити дії.
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Косюти Василя Ігоровича від 27.01.2026 ВП № 80098849 відкрито виконавче провадження з виконання виданого Одеським окружним адміністративним судом виконавчого листа від 12.01.2026 №420/26117/24 в частині зобов`язання НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України АДРЕСА_1 (військову частину НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік та грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року №889, «Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року, № 73, з урахуванням раніше виплачених сум.
Разом із постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем також прийнято постанову від 27.01.2026, відповідно якої державний виконавець з посиланням на приписи частини 4 статті 27 Закону України Про виконавче провадження» стягнув виконавчий збір за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи, що станом на 27.01.2026 становить 34588 грн.
Уважаючи цю постанову протиправною, військова частина звернулась до суду.
При вирішенні цього спору суд враховує наступні приписи законодавства у взаємозв`язку з обставинами справи.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) установлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII).
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Частинами 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII унормовано, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII визначені випадки, коли виконавчий збір не стягується.
Згідно із частинами 1, 2 статті 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Особливості виконання рішень немайнового характеру, тобто рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, визначені Розділом VIII Закону №1404-VIII.
Зокрема, частинами 1, 2, 3 статті 63 Закону №1404-VIII установлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Пунктами 1 та 10 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) установлено, що виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону. У разі виконання боржником рішення виконавець складає акт, що підписується сторонами виконавчого провадження, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону.
За змістом пункту 13 розділу IX Інструкції з організації примусового виконання рішень, при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення.
Якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.
У свою чергу, пункт 8 розділу ІІІ та пункт 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначають, що постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після їх винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Аналізуючи вищенаведені правові норми слід дійти висновку, що виконавчий документ з переліку, зазначеного у статті 3 Закону №1404-VIII, є підставою для початку примусового виконання рішення.
Обов`язком виконавця є вжиття заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».
За умови відсутності підстав для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, у державного виконавця виникає безальтернативний обов`язок винести постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій він зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, а також зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону №1404-VIII (у випадку примусового виконання рішення немайнового характеру).
Стягнення з боржника виконавчого збору виконавчого провадження одночасно з відкриттям виконавчого провадження також є обов`язком державного виконавця та пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.
Як видно з матеріалів справи, відповідач відкрив виконавче провадження з виконання виконавчого листа, яким боржника зобов`язано вчинити дії. При цьому одночасно з відкриттям виконавчого провадження відповідач виніс оскаржену у цій справі постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, визначеному частиною 3 статті 27 Закону №1404-VIII - за примусове виконання рішення немайнового характеру.
В аспекті обставин цієї справи слід звернути увагу на те, що виконавче провадження відкрито з примусового виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2025 року у справі №420/26117/24, яким боржника (ВЧ НОМЕР_1 ) зобов`язано здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік та грошову допомогу на оздоровлення за 2017-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року №889, «Інструкцією про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.02.2016 року, № 73, з урахуванням раніше виплачених сум.
Отже, судовим рішенням, яке підлягало примусовому виконанню, зобов`язано боржника здійснити перерахунки матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік та грошової допомоги на оздоровлення за 2017-2018 роки з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% місячного грошового забезпечення - без визначення суми, яка підлягає виплаті.
Чинним законодавством регламентовано, що виконавець, здійснюючи примусове виконання рішень, повинен керуватись виключно порядком, встановленим Законом №1404-VIII.
Спірним питанням у цій справі є визначення розміру виконавчого збору.
Статтею 27 Закону №1404-VIII встановлено два види обрахунку розміру виконавчого збору: за виконання рішення майнового та немайнового характеру.
Виходячи зі змісту частини другої статті 27 Закону №1404-VIII, у виконавчому провадженні рішення набуває майнового характеру у разі визначення у ньому конкретної суми, яка підлягає стягненню, лише в цьому випадку виконавець може визначити розмір виконавчого збору - 10 відсотків від цієї суми.
З аналізу частини першої статті 63 Закону №1404-VIII вбачається, що рішення немайнового характеру - це рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.
У справі, що розглядається, державний виконавець, приймаючи оскаржену постанову про стягнення виконавчого збору, визначив зобов`язання боржника здійснити перерахунок як зобов`язання немайнового характеру.
Такий висновок державного виконавця є правомірним, оскільки судовим рішенням не зобов`язано стягнути з боржника відповідні суми (дії, що можливо виконати без участі боржника, списавши відповідні суми з рахунку), а зобов`язано здійснити такі дії, які може вчинити виключно боржник (в даному випадку роботодавець стягувача) - здійснити працівнику перерахунок грошового забезпечення та матеріальної допомоги за відповідний період. 
Окрім того, варто наголосити, що судом не було визначено конкретної суми, яка підлягає виплаті, з якої можливо було б визначити 10 відсотків виконавчого збору.
Ураховуючи наведене й те, що виконання рішень немайнового характеру не увільняє від стягнення виконавчого збору відповідно до пункту 3 частини 5 статті 27 Закону № 1404-VIII, оскаржена постанова державного виконавця, якою з боржника стягнуто виконавчий збір, є правомірною і скасуванню не підлягає.
Такий самий правовий висновок у тотожних правовідносинах сформував і Верховний Суд у постанові від 02 лютого 2026 року по справі № 420/11248/24.
Інших доводів в обґрунтування протиправності оскарженої постанови позивач не наводить.
Відповідно, позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Щодо вимоги позивача зупинити виконання постанови від 27.01.2026 ВП №80098849 про стягнення виконавчого збору суд зазначає, що КАС України, зокрема, у статтях 5 та 19, не передбачено такого способу судового захисту права, як зупинення виконання оскарженого рішення суб`єкта владних повноважень, тому ця вимога не може бути задоволена.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється згідно з приписами статті 139 КАС України.
Керуючись ст.ст.9, 14, 73-77, 139, 242-246, 259-262, 271, 287 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, зупинення виконання постанови про стягнення виконавчого збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний