Справа №:755/8702/25
Провадження №: 2/755/3476/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді - Гаврилової О.В.,
за участю секретарів: Гречаної Ю.О., Шевчук А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, треті особи: Територіальна громада міста Києві в особі Київської міської ради, ОСОБА_3 , про визнання права спадкоємців на завершення розпочатої спадкодавцем процедури приватизації, - 
в с т а н о в и в:
До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Територіальна громада міста Києві в особі Київської міської ради, про визнання права спадкоємців на завершення розпочатої спадкодавцем процедури приватизації.
Згідно заявлених вимог, позивачі просять суд: визнати право позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (спадкоємців) на завершення розпочатої спадкодавцем ОСОБА_4 процедури приватизації квартири державного житлового фонду АДРЕСА_1 .
Вимоги позову обґрунтовані тим, що 11.10.2026 батьком позивачів ОСОБА_4 була подана заява встановленого зразку до органів приватизації щодо оформлення в приватну власність квартири АДРЕСА_1 . Позивачам не відомі підстави відсутності рішення органів приватизації щодо результатів розгляду цієї заяви, вони припускають, що подана батьком заява не була прийнята до розгляду чи не була розглянута з певних причин. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачів ОСОБА_4 помер, після смерті якого мати позивачів - ОСОБА_3 відмовилась від належної їй частки у спадковому майні. 07.04.2023 позивачі отримали свідоцтва про право на спадщину - по частці від спадкової маси. Позивачі вважають, що оскільки спадкодавцем за життя було висловлено свою волю на приватизацію квартири шляхом звернення до органу приватизації із відповідною заявою, однак компетентним органом рішення про приватизацію квартири прийнято не було, до позивачів, як спадкоємців, в порядку спадкування перейшло право на завершення розпочатої ОСОБА_4 процедури приватизації. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 травня 2025 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
24 червня 2025 року до суду надійшов відзив Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що з долучених до позовної заяви документів убачається, що батько позивачів ОСОБА_4 11.10.2026 звернувся до начальника ЖРЕО №402 із заявою про оформлення передачі у власність квартири АДРЕСА_1 , вказана заява не містить ім`я та прізвища керівника органу приватизації, його підпису та вхідного номеру, за яким така заява була б зареєстрована в органі приватизації комунального підприємства, до повноважень якого станом на 2006 рік належала передача у приватну власність комунальних квартир, відповідно така заява не могла бути розглянута органом приватизації у зв`язку з її ненадходженням. Заява про оформлення передачі у приватну власність вказаної вище квартири не розглядалась органом приватизації, жодних рішень щодо такої заяви органом приватизації не приймалось, заява вважається не поданою, а волевиявлення приватизувати житло - відсутнім. ОСОБА_4 помер у 2022 році, об`єктивних обставин, що перешкоджали йому протягом 16 років звернутися особисто або через представника до органу приватизації житла, позивачі у позові не наводять. ОСОБА_3 та позивачі були зареєстровані в спірній квартирі в період з 24.01.2006 по 21.02.2006, з 11.10.2006 в спірній квартирі був зареєстрований тільки ОСОБА_4 . Також у відзиві вказується на суперечливу поведінку позивачів під час звернення до суду з різними позовами. З наведених обставин відповідач вказує на те, що позивачі права на завершення процедури приватизації не мають. (а.с.65-69). 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 листопада 2025 року залучити до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 .
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 
Учасники прави в судове засідання не з`явились, позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ванжула Я.В. подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.95, 155-156).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Як убачається з матеріалів справи, - довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири (одноквартирного будинку) та займані ними приміщення, у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , 11.10.2006 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію житлового фонду»: ОСОБА_4 , 1966 р.н. (а.с. 25).
ОСОБА_4 було видано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 23-24).
Позивачами долучено до позову копію заяви ОСОБА_4 від 11 жовтня 2006 року, адресовану керівнику органу приватизації, в якій він просить оформити передачу в приватну власність квартири. Заява містить підпис ОСОБА_4 , засвідчення його підпису Н. Ржевським та відбиток печатки ЖРЕО №402. (а.с. 26)
Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.
Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
За змістом статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.
Відповідно до пункту 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків передбачено, що для проведення процедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, в тому числі оформлена заява на приватизацію квартири.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Андрушки, Попільнянського району, Житомирської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Макарівка, Житомирського району, Житомирської області, у віці 55 років, про що 01.06.2022 складено відповідний актовий запис № 37 та цього ж дня Виконавчим комітетом Андрушківської сільської ради Житомирського району Житомирської області видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с. 38)
Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до положень ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 
07 квітня 2023 року позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори Марцинкевич Л.А. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 , щодо спадкового майна, яке складається з частини квартири АДРЕСА_3 (кожному зі спадкоємців - на 1/8 частину квартири). 
Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на майно, до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Спадкоємець має право на переведення на нього прав спадкодавця на здійснення дій щодо завершення розпочатої спадкодавцем приватизації, які останній не встиг здійснити за життя.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року (справа №755/9976/24) відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням.
Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року у справі 755/9976/24 рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року у справі 755/9976/24 задоволено касаційну скаргу ОСОБА_3 , скасовано рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2025 року, позовну вимогу ОСОБА_3 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання права користування житловим приміщенням - задоволено, визнано за ОСОБА_3 право користування квартирою АДРЕСА_1 . (а.с.124-130)
В постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року у справі 755/9976/24 зазначено наступне:
«Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що:
ОСОБА_3 зверталась до суду з аналогічним позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 липня 2023 року у справі № 755/5539/23 у задоволенні позову ОСОБА_3 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та права на реєстрацію постійного місця проживання у житловому приміщенні відмовлено. Суд вказав, що районні в місті Києві державні адміністрації з питань управління майном, яке є власністю територіальної громади міста Києва, підпорядковуються Київській міській раді. Спірна квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва та віднесена до сфери управління Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. Отже, визначена позивачем як відповідач Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація лише здійснює управління цією квартирою як об`єктом належного територіальній громаді нерухомого майна і не є належним відповідачем у цій справі; відповідачем має бути територіальна громада, у власності якої перебуває майно, тобто територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради;
рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року у справі № 755/14970/23 позов ОСОБА_3 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради про визнання факту спільного проживання з наймачем який помер, про визнання права користування житловим приміщенням (квартирою) задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_3 із наймачем квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 22 лютого 2006 року по день смерті останнього, включно;
у наведеній справі судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 липня 1988 року, проживали за адресою: АДРЕСА_2 однією сім`єю, вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали спільний побут, що указує на їх безпосередній сімейний зв`язок, що підтверджується письмовими доказами, наявними у матеріалах даної цивільної справи та показаннями свідків.
У справі, що переглядається:
суди не врахували, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, інтереси якої представляє Київська міська рада як представницький орган місцевого самоврядування, який наділений правом приймати від її імені рішення, здійснювати від її імені та в її інтересах функції і повноваження органу місцевого самоврядування, незалежно від делегування певних повноважень її окремим виконавчим органам. Тому суди зробили помилковий висновок про те, що Територіальна громада м. Києва в особі Київської міської ради не є належним відповідачем у справі;
в той же час суди розглянули справу по суті, зробивши висновок, що позивач проживала у спірній квартирі без дотримання встановленого порядку, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Отже, суди фактично відмовили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 з двох підстав, які є взаємовиключними, - у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог та у зв`язку з пред`явлення позову до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову;
суди не врахували, що реєстрація (декларування) місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод або підставою для їх обмеження, не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом, про проживання в якому особа повідомила. Тому суди безпідставно не врахували преюдиційне рішення суду у справі № 755/14970/23, яким встановлено, що ОСОБА_3 як член сім`ї наймача поживала у кв. АДРЕСА_1 з 22 лютого 2006 року по день смерті наймача, а також установлені судами в цій справі обставини, що позивач на законних підставах вселилася у спірну квартиру згідно з розпорядженням № 1275 Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 07 грудня 2005 року та виданого на його підставі ордера № 2226 серія Б на жиле приміщення, після смерті чоловіка позивач продовжує проживати в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. Відповідач такі обставини не спростував.
За таких обставин суди дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для визнання права користування спірним житловим приміщенням за ОСОБА_3 »
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Належними сторонами у справі є особи, між якими виник спір, який є предметом розгляду та вирішення судом, і які є суб`єктами спірних матеріальних правовідносин.
Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.
Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Частиною п`ятою цієї статті визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно з частинами першою, четвертою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, у тому числі на житловий фонд. Районні та обласні ради здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад від імені територіальних громад сіл, селищ, міст.
У справі, яка розглядається в даному провадженні, встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить до комунальної власності територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування - Київської міської ради.
Крім того, постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2025 року у справі 755/9976/24 право користування цією квартирою визнано за ОСОБА_3 .
Отже, виходячи з предмету спірних правовідносин у даній справи, належними відповідачами за заявленими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогами про визнання права спадкоємців на завершення розпочатої спадкодавцем процедури приватизації, є Київська міська рада та ОСОБА_3 , які в цій справі є третіми особами, заяв про заміну неналежного відповідача або про залучення співвідповідачів позивачами подано не було. 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).
Тобто, пред`явлення позову до неналежного складу відповідачів є самостійною підставою для відмови в позові, вирішення позову з неналежним складом відповідачів не може мати наслідки встановлення судом обставин справи та викладення у рішенні відповідних висновків щодо відмови в позові з інших підстав.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову в цій справі, через його пред`явлення до неналежного відповідача.
У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивачів, в розмірі, сплаченому при зверненні до суду з даним позовом.
На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 13, 15, 16, 345, 1216-1218, 1223, 1261, 1268-1270 Цивільного кодексу України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, Законом України «Про місцеве самоврядування», статтями 2, 4, 10, 12, 13, 51, 76-83, 89, 141, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :
У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 ) до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (ЄДРПОУ: 37203257, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Івана Котляревського, буд.1/1), треті особи: Територіальна громада міста Києві в особі Київської міської ради (ЄДРПОУ: 22883141, місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36), ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), про визнання права спадкоємців на завершення розпочатої спадкодавцем процедури приватизації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. 

Суддя: