ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2026 р. 	Справа № 480/8616/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. , Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київської митниці на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 (суддя: Н.В. Савицька, м. Суми) по справі № 480/8616/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" 
до  Київської митниці   
про визнання протиправними, скасування рішення та картки відмови,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" (далі по тексту - позивач, ТОВ "Інвентум Україна") звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Київської митниці (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UА100240/2024/510184/1 від 29.08.2024 та Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100240/2024/000328.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.08.2024 уповноваженою особою позивача Іванченко О.В., з метою митного оформлення товарів, подано до Київської митниці вантажну митну декларацію 24UA100240555672U4 та усі документи, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких передбачений ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Однак, за наслідками розгляду поданих позивачем документів, відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100240/2024/000328 та Рішення про коригування митної вартості товарів №UА100240/2024/510184/1 від 29.08.2024.
Оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів обґрунтовано тим, що на виконання положень статей 52-55, 57, 58, 335 Митного кодексу України, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, за результатами опрацювання документів, поданих разом з митною декларацією від 28.08.2024 №24UA100240555672U4, встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 по справі № 480/8616/24 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" до Київської митниці про визнання протиправними, скасування рішення та картки відмови задоволено.
Визнано протиправним та скасовано Рішення про коригування митної вартості товарів №UА100240/2024/510184/1 від 29.08.2024.
Визнано протиправною та скасовано Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА100240/2024/000328.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" (40020, Сумська область, м. Суми, вул. Машинобудівників,1, ЄДРПОУ 36437713) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (бульвар Гавела Вацлева, буд. 8А, м. Київ, ЄДРПОУ 43997555) судовий збір у розмірі 9084,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн..
Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 по справі № 480/8616/24 скасувати в частині визнання протиправним оскаржуваного рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвентум Україна" в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, з викладених підстав, вказує, що на виконання положень статей 52-55, 57, 58, 335 МК України, п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України при проведені контролю митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією від 28.08.2024 №24UA100240555672U4, встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів, а надані документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.
Так , при проведенні контролю митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за ЕМД, встановлено, що надані для підтвердження митної вартості документи не містять відомостей щодо включення числових значень складових митної вартості до ціни товару, а саме:
1) у довідці про передоплату (SWIFT) № (MUR) 292 від 07.08.2024 в графі «Деталі платежу» наявне посилання лише на зовнішньоекономічний контракт, що унеможливлює ідентифікувати оплати конкретної цієї поставки. Відповідно п. 2.2. постанови Правління НБУ від 28.07.2008 № 216 платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів. При цьому надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу), згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. Без ідентифікації на основі посилання на такі документи платіжне доручення як доказ не може вважатися достатнім для доведення митної вартості певної партії товару. Так само платіжне доручення не є достатнім доказом митної вартості певної поставки товару в разі зазначення у ньому лише зовнішньоекономічного договору, на основі якого здійснена поставка певного товару. Отже, платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж (у разі коли відповідно до умов відповідних зовнішньоекономічних договорів такий авансовий платіж мав здійснюватися лише після отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу), не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару;
2) в наданих сертифікатах якості від 01.07.2024 № rava-20240715, № rava-20240720, № rava-20240725, № rava-20240801 містяться посилання на інвойс № RB02024000009107 від 19.08.2024 та на контракти, які не відповідають контракту № 1902-21 від 19.02.2021, по якому здійснюється дана поставка товару;
3) для підтвердження достовірності декларування витрат на транспортування надано: довідку про транспортні витрати від 22.08.2024 № 22082024, рахунок від 22.08.2024 № ВМ-0040367 та договір-заявку від 19.08.2024 № 19/08/2024/2 від ФОП « ОСОБА_1 » та договір перевезення № 01032023 ФОП « ОСОБА_1 » та ТОВ «Інвентум Україна». Разом з тим відповідно до відомостей від 01.03.2023 транспортних (перевізних) документів фактичним перевізником є ТОВ "САНЛІТ". Тобто ФОП « ОСОБА_1 » є експедитором, що має право укладати договори й угоди з транспортними компаніями для виконання зобов`язання по перевезенню, проте вказані документи не надані, в т.ч. відсутні у графі 44 ЕМД.
Таким чином, довідка про вартість транспортних послуг видана не безпосереднім перевізником. Отже, відбулось залучення третіх осіб. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Однак документи, які видані суб`єктами господарювання, що залучались безпосередньо до договору транспортного експедирування, як і сам договір, не надано.
Також, зазначає, що документи, що надані декларантом, висновки митного органу не спростовують, відтак прийняті митним органом рішення є правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.
Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку письмового (спрощеного позивного) провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 19.02.2021 ТОВ «Інвентум Україна» укладено із RBS RAVAGO INSAAT YALITIM URUNLERI A.S. контракт №1902-21 (далі по тексту-Контракт) (а.с.27).
Відповідно до п.1, предметом Контракту є теплоізоляційні матеріали торгової марки RAVATHERM виробництва компанії RAVABER YAPI URUNLERI SAN. VE TIC. A.S.
Згідно з п.2.1. Контракту, поставка товару здійснюється на умовах вказаних у специфікаціях на кожну відвантажувальну партію Товару, які є невід`ємною частиною цього Контракту, і є фіксованою на цю партію товару.
05.08.2024 ТОВ «Інвентум Україна» укладено з RBS RAVAGO INSAAT YALITIM URUNLERI A.S. Специфікацію №19 на поставку теплоізоляційних матеріалів на загальну суму 12465, 90 Дол. США. (а.с.26).
Відповідно до Специфікації від 05.08.2024 №19, умови поставки: поставка здійснюється на умовах EXW, Keyseri, Туреччина, згідно «Інкотермс-2020» впродовж одного тижнів з моменту оплати замовлення.
01.03.2023 ТОВ «Інвентум Україна» укладено з ФОП ОСОБА_1 договір №01032023 про транспортно-експедиційні послуги та перевезення вантажів автомобільним транспортом (а.с.31-32).
Відповідно до п.1.1 договору визначено, що замовник доручає, а експедитор діє за дорученням та за рахунок Замовника, в межах даного Договору організувати перевезення вантажів замовника та здійснювати розрахунки з транспортними організаціями (перевізниками) за перевезення вантажів Замовника. Для виконання замовлень Замовника Експедитор має право використовувати як власні автотранспортні засоби та і залучати транспортні засоби за договорами перевезення.
16.08.2024 ТОВ "САНЛІТ" укладено із ФОП ОСОБА_1 договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №16082024 (а.с.35-36).
Так, згідно з п.1.1. Договору, замовник доручає, а Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати на підставі заявок Замовника перевезення вантажів, заявлених Замовником до перевезення автомобільними транспортними засобами на території України.
28.08.2024 уповноваженою особою позивача Іванченко Ольгою Володимирівною подано до Київської митниці в електронному вигляді вантажну митну №24UA100240555672U4 для здійснення митного оформлення у митному режимі «ІМ 40 ДЕ» товару Мінеральна вата Всього 720 ролів - 3162,24 м2 та наступні документи: сертифікат якості (Certificate ofquality) rava-20240715 від 01.07.2024; сертифікат якості (Certificate of quality) rava-20240720 від 01.07.2024; сертифікат якості (Certificate ofquality) rava-20240725 від 01.07.2024; сертифікат якості (Certificate ofquality) rava-20240801 від 01.08.2024; пакувальний лист (Packing list) б/н від 19.08.2024; рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) RB02024000009107 від 19.08.2024; автотранспортну накладну (Road consignment note) б/н від 20.08.2024; супровідний документ T1 (Dispatch note model T1) 24TR06060000196377 від 20.08.2024; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) В1608430 від 20.08.2024; банківський платіжний документ, що стосується товару (MUR) 292 від 07.08.2024; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги ВМ-0040367 від 22.08.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення товару 22082024 від 22.08.2024; документ, що підтверджує вартість перевезення товару, договір-заявка №19/08/2024/2 від 19.08.2024; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 3 від 13.02.2023; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) 4 від 19.02.2024; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) спец. 19 від 05.08.2024; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів 1902-21 від 19.02.2021; договір про надання послуг митного брокера 4 від 01.01.2024; договір (контракт) про перевезення 01032023 від 01.03.2023; інші некласифіковані документи: Технічна документація від 25.05.2022; копія митної декларації країни відправлення 24060600ЕХ00028352 від 20.08.2024; митна декларація, за якою було відмовлено у випуску товарів 24UA100240555672U4 від 28.08.2024.
За результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості за митною декларацією від 28.08.2024 №24UA100240555672U4, встановлено, що вони містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості або не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, та містять розбіжності зокрема:
1) у довідці про передоплату (SWIFT) № (MUR) 292 від 07.08.2024 в графі «Деталі платежу» наявне посилання лише на зовнішньоекономічний контракт, що унеможливлює ідентифікувати оплати конкретної цієї поставки;. Відповідно п. 2.2. постанови Правління НБУ від 28.07.2008 № 216 платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів. При цьому надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу), згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. Без ідентифікації на основі посилання на такі документи платіжне доручення як доказ не може вважатися достатнім для доведення митної вартості певної партії товару. Так само платіжне доручення не є достатнім доказом митної вартості певної поставки товару в разі зазначення у ньому лише зовнішньоекономічного договору, на основі якого здійснена поставка певного товару. Отже, платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж (у разі коли відповідно до умов відповідних зовнішньоекономічних договорів такий авансовий платіж мав здійснюватися лише після отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу), не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару;
2) в наданих сертифікатах якості від 01.07.2024 № rava-20240715, № rava-20240720, № rava-20240725, № rava-20240801 містяться посилання на інвойс № RB02024000009107 від 19.08.2024 та на контракти, які не відповідають контракту № 1902-21 від 19.02.2021, по якому здійснюється дана поставка товару;
3) для підтвердження достовірності декларування витрат на транспортування надано: довідку про транспортні витрати від 22.08.2024 № 22082024, рахунок від 22.08.2024 № ВМ-0040367 та договір-заявку від 19.08.2024 №19/08/2024/2 від ФОП " ОСОБА_1 " та договір перевезення № 01032023 ФОП « ОСОБА_1 » та ТОВ "ІНВЕНТУМ УКРАЇНА". Разом з тим відповідно до відомостей від 01.03.2023 транспортних (перевізних) документів фактичним перевізником є ТОВ "САНЛІТ". Тобто ФОП « ОСОБА_1 » є експедитором, що має право укладати договори й угоди із транспортними компаніями для виконання зобов`язання по перевезенню, проте вказані документи не надані, в т.ч. відсутні у графі 44 ЕМД.
Повідомлення декларанту відповідачем направлене на виконання вимог ст. 57 МК України. Однак, у строк, встановлений ч.3 ст. 53, п.2 ч.2 ст. 255 МК України, декларантом додаткові документи не надані та отримано повідомлення від декларанта про те, що декларантом в межах даного запиту додаткові документи надаватись не будуть.
За наслідками розгляду поданих позивачем документів, відповідачем прийнято Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA100240/2024/000328 та Рішення про коригування митної вартості товарів № UA100240/2024/510184/1 від 29.08.2024 (а.с.37, 42).
В обґрунтування рішення про коригування митної вартості товарів №UA100240/2024/510184/1 від 29.08.2024 зазначено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості.
Позивач не погоджується з Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100240/2024/000328 та Рішенням про коригування митної вартості товарів №UА100240/2024/510184/1 від 29.08.2024, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з протиправності спірного рішення про коригування митної вартості товарів №UА100240/2024/510184/1 від 29.08.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100240/2024/000328, прийнятих Київською митницею.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України (далі - МК України), метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).
Статтею 264 Митного кодексу України встановлено, що відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта; митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом; у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Згідно з ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій із митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації. (ч. 2 ст. 52 МК України).
Приписами ст. 53 МК України визначений перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч. 1 ст. 53 МК України).
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. (ч. 2 ст. 53 МК України)
Аналіз наведених положень свідчить, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, який подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Відповідно до ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. (ч. 2 ст. 54 МК України)
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. (ч. 3 ст. 54 МК України)
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості. (ч. 5 ст. 54 МК України)
Приписами частин 1, 2 ст. 55 МК України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).
За змістом статей 57, 58 МК України, митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
Водночас, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 8 ст. 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. Разом з цим, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, в розумінні наведених норм, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Наведене свідчить, що саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Подібна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 7 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.001625.
Також, колегія суддів зазначає, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись у достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, коли надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з`ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Разом з цим, витребувати необхідно тільки ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зазначений висновок відповідає позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 19.03.2019 по справі 810/4116/17, від 13.10.2020 по справі № 826/13139/15.
Колегія суддів зауважує, що саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Подібна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 по справі 809/1469/16.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UА100240/2024/510184/1 від 29.08.2024, за результатами опрацювання документів, поданих декларантом разом із митною декларацією від 26.09.2024 № 24UA100430286186U5, підставою для прийняття рішення стало те, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме:
1) у довідці про передоплату (SWIFT) № (MUR) 292 від 07.08.2024 в графі «Деталі платежу» наявне посилання лише на зовнішньоекономічний контракт, що унеможливлює ідентифікувати оплати конкретної цієї поставки;
2) в наданих сертифікатах якості від 01.07.2024 № rava-20240715, № rava-20240720, № rava-20240725, № rava-20240801 містяться посилання на інвойс № RB02024000009107 від 19.08.2024 та на контракти, які не відповідають контракту № 1902-21 від 19.02.2021, по якому здійснюється дана поставка товару;
3) для підтвердження достовірності декларування витрат на транспортування надано: довідку про транспортні витрати від 22.08.2024 № 22082024, рахунок від 22.08.2024 № ВМ-0040367 та договір-заявку від 19.08.2024 № 19/08/2024/2 від ФОП « ОСОБА_1 » та договір перевезення № 01032023 ФОП « ОСОБА_1 » та ТОВ "ІНВЕНТУМ УКРАЇНА". Разом з тим відповідно до відомостей від 01.03.2023 транспортних (перевізних) документів фактичним перевізником є ТОВ "САНЛІТ". Тобто ФОП « ОСОБА_1 » є експедитором, що має право укладати договори й угоди із транспортними компаніями для виконання зобов`язання по перевезенню, проте вказані документи не надані, в т.ч. відсутні у графі 44 ЕМД.
Відповідачем було визначено митну вартість товару, що імпортується, скориговано із застосуванням Методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів згідно з МД №UA100240/2022/684245 від 01.08.2022.
Щодо зауважень митниці, що відповідно до відомостей транспортних (перевізних) документів фактичним перевізником (виконавцем умов договору) визначено ТОВ "САНЛІТ", а ФОП ОСОБА_1 є експедитором, що має право укладати договори й угоди з транспортними компаніями для виконання зобов`язання по перевезенню, проте вказані документи не надані, в т.ч. відсутні у графі 44 ЕМД. Отже, надані документи не підтверджують достовірність декларування витрат на транспортування, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що 01.03.2023 ТОВ «Інвентум Україна» укладено з ФОП ОСОБА_1 договір №01032023 про транспортно-експедиційні послуги та перевезення автомобільним транспортом (а.с.31-32).
Відповідно до п.п.1.1 п.1 договору, замовник доручає, а експедитор діє за дорученням та за рахунок замовника, в межах даного Договору організувати перевезення вантажів замовника та здійснювати розрахунки з транспортними організаціями (перевізниками) за перевезення вантажів Замовника.
Пунктом 2.2.3 договору передбачено, що експедитор зобов`язується в разі необхідності самостійно знайти перевізника для виконання замовлення Замовника та укласти від свого імені та за рахунок замовника договір перевезення з перевізником.
16.08.2024 ТОВ "САНЛІТ" укладено із ФОП ОСОБА_1 договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №16082024 (а.с.35-36).
Згідно з п.1.1. Договору, замовник доручає, а перевізник бере на себе обов`язок здійснювати на підставі заявок замовника перевезення вантажів, заявлених замовником до перевезення автомобільними транспортними засобами на території України.
Відповідно до акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ВМ-0040368 від 22.08.2024 до договору 01032023 від 01.03.2023, ФОП ОСОБА_1 надала ТОВ «Інвентум Україна» послуги по перевезенню вантажу ТОВ «Інвентум Україна» (а.с.50).
Даний факт підтверджується Довідкою №22082024 (а.с.22).
В графі 16 СМR також зазначений перевізник ТОВ "САНЛІТ" (а.с. 17).
Колегія суддів зазначає, що декларантом на підтвердження зазначених правовідносин відповідачеві також було надано рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги ВМ-0040367 від 22.08.2024 (а.с.21); документ, що підтверджує вартість перевезення товару 22082024 від 22.08.2024 (а.с.22); документ, що підтверджує вартість перевезення товару - договір-заявка №19/08/2024/2 від 19.08.2024 (а.с.23).
Отже, транспортні послуги ТОВ "САНЛІТ" були наданими та оплачені в розмірі, зазначеному позивачем при декларуванні. Разом з тим, оскільки оплата була здійсненна вже після винесення оскаржуваного рішення відповідача, а тому, позивач підтвердження оплати за транспортні послуги при митному оформленні надати не міг.
Згідно з п. 2.1. Контракту №1902-21 від 19.02.2021, поставка товару здійснюється на умовах, вказаних у специфікаціях на кожну відвантажувальну партію товару, які є невід`ємною частиною цього контракту, і є фіксованою на цю партію товару.
Поставка, в межах якої прийнято оспорюване рішення, здійснювалась за «Специфікацією товару № 19 до контракту № 1902-21 від 19.02.2021» від 05.06.2024 на умовах EXW, Keyseri, Туреччина, згідно «Інкотермс-2020» (а.с.26).
Відповідно до умов поставки ЕХW Інкотермс-2020, усі витрати на перевезення вантажу покладаються на покупця - тобто позивача.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що до ціни, яка була фактично сплачена позивачем, підлягали включенню і витрати до місця ввезення на митну територію України.
Стосовно доводів митного органу, що у платіжному документі від 07.08.2024 № (MUR) в графі «Деталі платежу» міститься посилання лише на зовнішньоекономічний контракт, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до платіжного документу від 07.08.2024 № (MUR) 292 зазначено призначення платежу «контракт №№1902-21» (а.с.19).
Загальні вимоги Національного банку України до оформлення клієнтами доручень на переказ коштів в іноземній валюті або банківських металів, їх виконання уповноваженими банками й іншими фінансовими установами (далі - уповноважений банк), порядку зарахування коштів в іноземній валюті, а також особливості здійснення уповноваженим банком арешту та примусового списання коштів в іноземних валютах та банківських металів з рахунків клієнта і з кореспондентських рахунків уповноваженого банку - резидента та нерезидента, відкритих в іншому уповноваженому банку-резиденті, встановлює Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів і змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2008 року №216, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 1 жовтня 2008 року за №910/15601 (надалі - Порядок №216).
Згідно з пунктом 2.2 Порядку №216, платник заповнює реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
Отже, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання на інвойс чи проформу в банківському платіжному документі.
Таким чином, сама по собі відсутність у банківських документах посилання на інвойс чи проформу, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару.
Така правова позиція висловлена у висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 22 серпня 2019 року у справі №810/2784/18.
Отже, посилання відповідача на те, що платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж, не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару, є помилковим, і таким що не має законодавчого підґрунтя.
Крім того, колегія суддів зазначає, що вартість товару, яка вказана у митній декларації, зокрема узгоджується з документами, наданими відповідачу при митному оформленні, а саме:
1) «Специфікації товару № 19 До контракту № 1902-21 від 19.02.2021» від 05.08.2024 (Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) спец. 19 від 05.08.2024 - вбачається найменування товару, кількість та вартість;
2) Пакувальний лист (Packing list) б/н року 19.08.2024 - вбачається найменування, кількість товару, що перевозиться конкретним автомобілем;
3) Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) RB02024000009107 від 19.08.2024 -вбачається, найменування товару, кількість, вартість;
4) Банківський платіжний документ, що стосується товару (платіжна інструкція в іноземній валюті з додатком) (MUR) 292 від 07.08.2024 - вбачається сплачена за товар сума, яка співвідноситься з іншими документами.
Стосовно посилання апелянта на те, що в наданих сертифікатах якості від 01.07.2024 № rava-20240715, № rava-20240720, № rava-20240725, № rava-20240801 посилання на інвойс №RB02024000009107 від 19.08.2024 та на контракти, які не відповідають контракту, колегія суддів зазначає наступне.
Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що сертифікати якості, надані під час митного оформлення, в графі «Contract No» містять інформацію: 1902-23, 1902-24, 1902-25, 1902-26.
Однак, таким чином постачальник ідентифікував категорії власної продукції, а саме: вказав номер контракту - «1902» та послідовними цифрами пронумерував продукцію з різними характеристиками. При цьому, номер інвойсу вказано правильно - RB02024000009107.
Характеристики товару, що вказані у сертифікатах якості, повністю відповідають іншим документам, що подані до митного контролю: «Специфікації товару № 19 До контракту № 1902-21 від 19.02.2021» від 05.08.2024 (Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) спец. 19 від 05.08.2024 - вбачається найменування товару, кількість та вартість; Пакувальному листу (Packing list) б/н 19.08.2024 - вбачається найменування, кількість товару, що перевозиться конкретним автомобілем; Рахунку-фактурі (iнвойс) (Commercial invoice) RB02024000009107 від 19.08.2024 - вбачається, найменування товару, кількість, вартість.
Таким чином, колегія суддів вказує, що зазначене жодним чином не впливає на митну вартість товару, не впливає на доказову силу сертифікатів якості (саме як підтвердження якості товару, а не митної вартості) та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься.
Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 червня 2022 року у справі № 460/2674/20.
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем, відповідно до вимог статей 52, 53 МК України, подано всі необхідні документи для митного оформлення товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України.
Враховуючи, що відповідачем не доведено існування обґрунтованих сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, не доведено наявність недоліків в документах, поданих до митного оформлення, у відповідача були відсутні підстави вимагати у декларанта документи, передбачені у ч.3 ст.53 МКУ.
Отже, вказані посилання відповідача є необґрунтованими. Відтак, відповідачем необґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та безпідставно оформлено картку відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Митний орган не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що документи, що були надані позивачем містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що всі фактичні підстави для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів є хибними та такими, які не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що надані позивачем на підтвердження митної вартості товару документи підтверджували митну вартість товару, узгоджувалися між собою та містили чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну.
Відповідно до частини 2 статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано.
На підставі вищезазначеного, рішення про коригування митної вартості товарів №UА100240/2024/510184/1 від 29.08.2024 не відповідає приписам ч.2 ст.55 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 12 ст. 264 МК України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Таким чином враховуючи, що картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА100240/2024/000328 відповідачем заповнено у зв`язку з прийнятим оспорюваним рішенням про коригування митної вартості товарів, яке є незаконним, вказана картка відмови є протиправною та підлягає скасуванню.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно дослідив обставини справи, вірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 02.10.2025 по справі № 480/8616/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій 	
Судді	   	Т.С. Перцова   Я.М. Макаренко