ОКРЕМА ДУМКА

суддів Великої Палати Верховного Суду Кривенди О. В., Банаська О. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Шевцової Н. В.

справа № 990SCGC/46/25
провадження № 11-412сап25

1. Велика Палата Верховного Суду 19 лютого 2026 року розглянула скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 14 жовтня 2025 року № 2118/0/15-25, прийняте за результатами розгляду скарги на рішення Другої Дисциплінарної палати ВРП від 14 травня 2025 року № 1017/2дп/15-25.
2. У цій справі Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову, якою скаргу ОСОБА_1 на рішення ВРП від 14 жовтня 2025 року № 2118/0/15-25 залишила без задоволення, а рішення Ради - без змін.
Короткий виклад історії справи 
3. 11 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду (далі - Велика Палата) зі скаргою на рішення ВРП від 14 жовтня 2025 року № 2118/0/15-25 «Про залишення без змін рішення Другої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 травня 2025 року № 1017/2дп/15-25 про притягнення судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - Спірне рішення).
4. Цим рішенням ВРП погодилася з висновком її Другої Дисциплінарної палати про те, що в діях судді ОСОБА_1 наявний склад дисциплінарного проступку, передбачений підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), а саме порушення правил щодо відводу (самовідводу).
5. До судді ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді попередження.
6.  ОСОБА_1 не погодилася зі Спірним рішенням та оскаржила його до Великої Палати, вважаючи, що рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, як це передбачено пунктом 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798?VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ).
7. Зокрема, суддя висловлювала незгоду з висновками ВРП про те, що законодавче регулювання питання про самовідвід слідчого судді є чітким, недвозначним.
8. Як зазначала скаржниця, статтею 81 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) чітко врегульовано лише порядок вирішення питання про відвід судді й не зазначено, що питання про самовідвід вирішується у такому ж порядку, як і відвід. А відсутність чіткого правового регулювання порядку вирішення питання самовідводу в КПК України є вадою законодавчого регулювання (питання «якості закону»). 
9. Звертала увагу на те, що практика судів з розгляду заяв про самовідвід судді (слідчого судді) у кримінальному провадженні є різною.
10. Скаржниця переконувала, що прогалини законодавства, недостатня урегульованість питання на нормативному рівні не можуть слугувати підставами для притягнення слідчого судді до дисциплінарної відповідальності.
11. Мовила ОСОБА_1 у скарзі й про те, що хоча до її дій у єдиному випадку вирішення самовідводу від розгляду справи № 554/47/23 можна висунути певні зауваження, проте вони не були і не є на теперішній час істотними такою мірою, яка б сягала порогу дисциплінарної відповідальності судді.
12. На переконання скаржниці, заявлений нею самовідвід був достатньо вмотивованим. До того ж задоволення самовідводу не мало наслідком незгоду з ним учасників справи № 554/47/23. Не відбулося перешкоджання реалізації прав учасників судового процесу, як твердила ОСОБА_1 , оскільки її дії були спрямовані на усунення наявного конфлікту інтересів у процесуальний спосіб з метою забезпечення права учасників процесу на розгляд справи безстороннім судом.
13. У додаткових поясненнях  ОСОБА_1 звертала увагу на неоднаковий підхід ВРП з приводу аналогічних, на її думку, випадків притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, а саме неоднакове застосування до суддів дисциплінарних санкцій за порушення процесуальних норм, а також про непропорційність застосованого щодо неї дисциплінарного стягнення за проступок у єдиній за увесь час судової практики справі. 
Встановлені обставини справи
14.  ОСОБА_1 . Указом Президента України від 14 липня 2004 року № 790/2004 призначена на посаду судді Лутугинського районного суду Луганської області строком на п`ять років. Постановою Верховної Ради України від 08 жовтня 2009 року № 1633-VIобрана на посаду судді Лутугинського районного суду Луганської області безстроково. Указом Президента України від 14 лютого 2015 року № 83/2015 переведена на посаду судді Октябрського районного суду міста Полтави. Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX«Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» змінено найменування Октябрського районного суду міста Полтави на Шевченківський районний суд міста Полтави.
15. 03 січня 2023 року до Октябрського районного суду міста Полтави надійшли клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБ України в Полтавській області капітана юстиції Горбовського В. Ю. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про відсторонення від посади підозрюваного (справа № 554/47/23).
16. 03 січня 2023 року слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави Бугрій В. М. заявив самовідводи від розгляду цих клопотань та задовольнив їх.
17. У подальшому вказані вище клопотання надійшли слідчому судді цього ж суду Андрієнко Г. В., яка 03 січня 2023 року також заявила самовідводи від розгляду цих клопотань та задовольнила їх.
18. Відповідно до протоколів повторного автоматичного визначення слідчого судді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про відсторонення від посади підозрюваного надійшли на розгляд слідчій судді ОСОБА_1 , яка 03 січня 2023 року заявила самовідводи від розгляду цих клопотань та задовольнила їх з тих підстав, що слідчий суддя не може брати участі у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості, на підставі пункту 4 частини першої статті 75 КПК України.
19. 06 січня 2023 року до Октябрського районного суду міста Полтави надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБ України в Полтавській області капітана юстиції Горбовського В. Ю. про проведення обшуку в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за відповідним номером (справа № 554/47/23).
20. 09 січня 2023 року слідчі судді Блажко І. О., Тімошенко Н. В. та ОСОБА_1 заявили самовідвід від розгляду цього клопотання. Задоволення самовідводу слідчої судді ОСОБА_1 було мотивоване тим, що слідчий суддя не може брати участі у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості на підставі пункту 4 частини першої статті 75 КПК України.
21. Заявник дисциплінарної скарги у своїй скарзі зазначив, що суддя ОСОБА_1 вирішила питання самовідводу особисто, що не відповідає вимогам частини першої статті 81 КПК України, у якій зазначено, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 КПК України.
22. Друга Дисциплінарна палата Ради ухвалою від 19 березня 2025 року № 565/2дп/15-25 відкрила дисциплінарну справу щодо судді ОСОБА_1 з підстав можливої наявності в її діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ [порушення правил щодо відводу (самовідводу)].
23. За результатами розгляду дисциплінарної справи Друга Дисциплінарна палата ВРП встановила, що суддя ОСОБА_1 допустила порушення чітких і зрозумілих приписів статті 81 КПК України щодо порядку вирішення питання про самовідвід, оскільки самостійно одноособово розглянула заяву про самовідвід, а не передала її для розгляду іншому судді відповідно до частини третьої статті 35 КПК України. Такі обставини, на думку дисциплінарного органу, свідчили про наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, - порушення правил щодо відводу (самовідводу).
24. Рішенням Другої Дисциплінарної палати Ради від 14 травня 2025 року № 1017/2дп/15-25, залишеним без змін Спірним рішенням, ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ - порушення правил щодо відводу (самовідводу) та застосовано до цієї судді дисциплінарне стягнення у виді попередження. 
Постанова Великої Палати Верховного Суду (основні мотиви)
25. Велика Палата, оцінюючи Спірне рішення, зокрема, на відповідність вимогам пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII щодо зазначення передбачених законом підстав притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та мотивів, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, зауважила, що, встановлюючи правову кваліфікацію дій судді ОСОБА_1 , ВРП дійшла висновку про наявність у діях судді складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII [порушення правил щодо відводу (самовідводу)]. 
26. У свою чергу, Велика Палата перевірила, чи було вчинено суддею ОСОБА_1 діяння, яке їй поставлено у провину, та чи має воно склад дисциплінарного проступку, за який вона притягнута до дисциплінарної відповідальності, та дійшла висновку про таке.
27. Підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII передбачено, що суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з таких підстав, як, зокрема, умисне або внаслідок недбалості порушення правил щодо відводу (самовідводу).
28. Відвід судді в кримінальному провадженні - процесуальний інститут, спрямований на усунення слідчого судді, судді або присяжного від участі у кримінальному провадженні за умови існування обставин, що виключають їх участь.
29. Такі обставини визначені у статті 75 КПК України, і за їх наявності суддя зобов`язаний заявити самовідвід (частина перша статті 80 КПК України), а якщо такі обставини відомі особам, які беруть участь у кримінальному провадженні, то вони можуть заявити відвід судді (частина друга статті 80 КПК України).
30. Отже, як зазначила Велика Палата, законодавець, керуючись суб`єктним критерієм ініціатора заяви про відвід, розмежовує поняття «самовідвід» та «відвід» судді (суду).
31. Водночас, враховуючи зміст норм параграфу 6 «Відводи» глави 3 «Суд, сторони та інші учасники кримінального провадження» КПК України, незважаючи на розмежування цих понять, правові засади регулювання самовідводу та відводу судді (суду) (підстави, заява про підстави, наслідки) викладені послідовно та спрямовані на уніфікацію порядку їх вирішення.
32. Так, відповідно до частини першої статті 81 «Порядок вирішення питання про відвід» КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.
33. Застосовуючи норми частини першої статті 81 КПК України, Велика Палата в постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 11-312сап19 вже зазначала, що під заявленням відводу потрібно розуміти подання суддею заяви про самовідвід або подання особами, які беруть участь у кримінальному провадженні, заяви про відвід.
34. Отже, у разі подання слідчим суддею або суддею, який здійснює судове провадження одноособово, заяви про самовідвід питання про самовідвід має і може вирішувати інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 КПК України.
35. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати від 20 лютого 2025 року у справі № 990SCGC/25/24 (провадження № 11-263сап24).
36. У цій дисциплінарній справі встановлено, що слідча суддя ОСОБА_1 вирішила питання самовідводу самостійно, постановивши ухвалу від 09 січня 2023 року у справі № 554/47/23.
37. Велика Палата погодилася з висновком ВРП, що суддя ОСОБА_1, заявивши самовідвід, повинна була керуватися процесуальним законом, який достатньо зрозуміло, з урахуванням системного застосування норм КПК України, визначає порядок вирішення цього питання. Суддя мала належну кваліфікацію, яка дозволяла їй правильно тлумачити норми статті 81 КПК України, виконати вимоги частини третьої статті 35 цього Кодексу та передати заяву про самовідвід іншому судді для вирішення. Розглянувши самостійно заяву про самовідвід, суддя ОСОБА_1 свідомо допустила порушення норм процесуального права, що містить склад дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
38. Додатково Велика Палата також зазначила, що з ухвал Октябрського районного суду міста Полтави від 30 жовтня 2018 року у справі № 554/12986/15, від 10 лютого 2020 року у справі № 554/7169/19, від 05 липня 2023 року у справі № 554/5873/23 вбачається, що заяви ОСОБА_1 про самовідвід розглядали інші судді. Зокрема, в ухвалі від 10 лютого 2020 року у справі № 554/7169/19 зазначено: «Тому з метою усунення будь-яких сумнівів у об`єктивності та неупередженості при розгляді даної скарги, слідчий суддя ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 75 КПК України заявила самовідвід та просить передати справу на розгляд іншому слідчому судді у встановленому порядку».
39. Тобто суддя ОСОБА_1 не лише знала закон, який регулює порядок вирішення самовідводу, але й застосовувала його до розгляду самовідводу у справі № 554/47/23.
40. Отже, Велика Палата дійшла висновку, що порушення суддею ОСОБА_1. правил щодо відводу (самовідводу) є проявом недбалості, а не суддівської помилки, оскільки нормативно-правове регулювання питання про самовідвід є чітким, недвозначним, чого не могла не розуміти досвідчена суддя.
Мотиви окремої думки
41. Не погоджуємося із таким судовим рішенням, а тому відповідно до частини третьої статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)висловлюємо свою окрему думку з таких міркувань.
42. Згідно з пунктом 5 Резолюції Європейської асоціації суддів стосовно ситуації в Україні в сфері дисциплінарної відповідальності суддів (Тронхейм, 27 вересня 2007 року) відповідна дисциплінарна справа стосовно судді може бути відкрита тільки у випадках, коли мала місце не гідна звання судді поведінка і її наслідки є такими серйозними і жахливими, що потребують накладання дисциплінарних стягнень.
43. У пункті 66 Рекомендації СМ/Rес (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленої 17 листопада 2010 року, звернуто увагу на те, що рішення судді, включаючи тлумачення закону, оцінку фактів або зважування доказів та/або відступ від усталеної судової практики, не повинно призводити до дисциплінарної відповідальності, за винятком випадків злого умислу, умисного невиконання обов`язків або серйозних проступків.
44. Відповідаючи на питання, за яку саме поведінку суддя має притягатися до дисциплінарної відповідальності, КРЄС у Висновку від 19 листопада 2002 року № 3 (2002) про принципи та правила, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та неупередженості, виснувала, що для виправдання дисциплінарного провадження порушення має бути серйозним та кричущим (пункти 59, 60). Повинен бути запроваджений фільтр під час вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження, бо інакше судді часто ставатимуть об`єктом дисциплінарного розгляду, ініційованого незадоволеною стороною процесу (пункт 67).
45. Жоден суддя не повинен притягатися до дисциплінарної відповідальності чи звільнятися за ухвалені ним судові рішення, крім як у разі грубої недбалості чи навмисного порушення закону (пункт 22 Декларації щодо принципів незалежності судової влади, прийнятої Конференцією голів верховних судів країн Центральної та Східної Європи 14 жовтня 2015 року).
46. У Висновку від 16 жовтня 2015 року № 18 (2015) про місце судової влади та її відносини з іншими гілками влади в сучасних демократіях КРЄС стосовно цивільної, кримінальної та дисциплінарної відповідальності («каральна відповідальність») підкреслила, що основним засобом виправлення судових помилок, за винятком недобросовісності судді, повинно бути апеляційне оскарження. Тлумачення закону, оцінка доказів і фактів, які робить суддя, щоб розглянути справу, не повинні бути підставою для цивільної або дисциплінарної відповідальності судді, крім випадків злочинного, умисного порушення зобов`язань або, можливо, грубої недбалості. Якщо суддею було вчинено серйозні неналежні діяння, суддя повинен нести більш сувору відповідальність, наприклад, шляхом застосування дисциплінарного стягнення та, за потреби, притягнення до кримінальної відповідальності. У таких випадках потрібно діяти виважено задля збереження суддівської незалежності (пункти 33, 37).
47. У пункті 83 Висновку ОБСЄ/БДІПЛ щодо Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30 червня 2017 року № JUD-UKR/298/2017 зазначено, що, у принципі, суддя не повинен нести відповідальність за дії, вчинені внаслідок звичайної недбалості, оскільки це може негативно позначитися на його / її суддівській незалежності. Відповідно потрібно обмежити перелік підстав для притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності умисними діями або діями внаслідок грубої (очевидної) недбалості.
48. Європейська комісія «За демократію через право» (Венеціанська комісія) і Директорат з прав людини Генерального директорату з прав людини та верховенства права Ради Європи вважають, що дія чи бездіяльність судді можуть бути підставою для дисциплінарної відповідальності, якщо вони вчинені умисно або з грубою необережністю (пункт 19 Спільного висновку щодо проєкту Закону «Про дисциплінарну відповідальність суддів Республіки Молдова»), а дисциплінарне провадження, як правило, має порушуватися в разі грубої і неприпустимої професійної поведінки судді (пункт 35 цього Спільного висновку).
49. У Висновку КРЄС від 06 грудня 2024 року № 27 (2024) про дисциплінарну відповідальність суддів зауважено, що відповідальність суддів тісно пов`язана
з їхньою незалежністю. Якщо суддівська відповідальність не є чітко та адекватно врегульованою - підривається незалежність суддів. Це відбувається за обставин, коли судді можуть зіткнутися з потенційно негативними наслідками для їхніх гарантій перебування на посаді та/або кар`єрних перспектив за незрозумілих обставин. Дисциплінарна відповідальність має важливе значення для притягнення суддів до відповідальності перед суспільством за неправомірну поведінку на посаді. Це є засобом, за допомогою якого суспільство може гарантувати, що судова влада виконує свої функції належно, тим самим зміцнюючи довіру громадськості до правосуддя. Суддівська відповідальність стала темою, що викликає велике занепокоєння в останні роки. У кількох рішеннях європейських судів встановлено, що виконавча влада використовувала дисциплінарні заходи, щоб змусити замовкнути або усунути суддів, які ухвалювали рішення не на її користь (пункти 2, 3).
50. У пункті 13 зазначеного Висновку КРЄС виокремили основні принципи належного застосування дисциплінарної відповідальності суддів:
a. Дисциплінарна відповідальність є потрібною для підтримки довіри до судової влади;
b. Дисциплінарна відповідальність не повинна підривати незалежність судової влади;
c. Дисциплінарна відповідальність є важливою для забезпечення належного здійснення правосуддя відповідно до принципу верховенства права;
d. Обсяг дисциплінарної відповідальності має бути чітко визначений для того, щоб відповідати принципу верховенства права;
е. Процесуальні інституції, залучені до дисциплінарного провадження, повинні дотримуватися принципу поділу влади та належного відправлення правосуддя;
f. Правомірна реалізація суддею своїх законних прав не повинна бути підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності;
g. Будь-яке дисциплінарне стягнення, що накладається на суддю, має бути пропорційним.
51. КРЄС підкреслила важливість наявності надійних гарантій на конституційному або законодавчому рівні щодо дисциплінарної відповідальності суддів, а також застосування цих гарантій на практиці. Незалежність суддів повинна бути належно захищена від свавілля та неналежної дисциплінарної практики, що застосовується до суддів. Матеріальні та процесуальні правила повинні бути закріплені в законі (пункт 18). КРЄС наголосила на важливості порогового критерію для розмежування проступку, який потенційно виправдовує застосування дисциплінарних санкцій, від інших форм неналежної поведінки (пункт 29). Суддя може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за дисциплінарний проступок лише за умови, що такий проступок буде доведено (пункт 35). Усі пом`якшувальні та обтяжуючі обставини конкретної справи мають бути враховані для того, щоб чітко визначити відповідальність судді з урахуванням конкретних обставин, за яких вчинено дисциплінарний проступок (пункт 41).
52. На рівні національного законодавства питання щодо дисциплінарної відповідальності судді врегульовано Конституцією України, Законом № 1402-VIII, Законом № 1798-VIII.
53. У Конституції України закріплено принцип незалежності судової влади, а також задекларовано, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється. Тому притягнення судді до будь-якого виду юридичної відповідальності має здійснюватися лише з чітким дотриманням принципу незалежності судової влади, а також винятково на підставах, у межах та в спосіб, визначені законодавством.
54. Підстави дисциплінарної відповідальності передбачені у статті 106
Закону № 1402-VIII. Так, згідно із частиною першої цієї статті суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з підстави умисного або внаслідок недбалості порушення правил щодо відводу (самовідводу).
55. Відповідно до висновків Великої Палати, викладених у постанові від 09 листопада 2023 року (провадження № 11-395сап21), аналіз суб`єктивних та об`єктивних ознак дисциплінарного правопорушення дає підстави визначити дисциплінарний проступок судді як винне, протиправне порушення професійних обов`язків або загальновизнаних морально-етичних вимог, які ставляться до судді, що призвело чи могло призвести до негативних наслідків.
56. Кваліфікація діяння - це правова оцінка конкретного вчинку, яка полягає
у встановленні відповідності між ознаками вчиненого діяння та визначеними законом ознаками правопорушення. Юридичною підставою кваліфікації діяння є його склад.
57. Склад дисциплінарного проступку судді - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення і є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
58. Наслідки вчинення певних дій у кожному конкретному випадку мають бути встановлені і можуть бути поставлені у вину суб`єктові дисциплінарного проступку, якщо між його діянням і наслідками є причинний зв`язок.
59. Суддя, в діях якого є склад дисциплінарного проступку, може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності винятково за умови, що він вчинив такий проступок умисно або через грубу недбалість і зазначений проступок спричинив серйозні наслідки. Тобто невстановлення принаймні одного з елементів складу проступку виключає дисциплінарну відповідальність. Водночас суддя не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності за наявності в його діях звичайної недбалості або добросовісної помилки, що не спричинило настання серйозних наслідків.
60. Отже, будь-яке провадження стосовно суддів, зокрема й дисциплінарне, має здійснюватися із дотриманням принципу незалежності судової влади, а також загальних принципів правовладдя (верховенства права) та правової визначеності. Застосування дисциплінарних стягнень у жодному разі не може бути способом покарання судді або втручання в суддівську незалежність.
61. Потрібно чітко розмежовувати порушення, учинене суддею умисно чи внаслідок грубої недбалості, від порушення, зумовленого іншими факторами, наприклад добросовісною суддівською помилкою чи звичайною недбалістю, зумовленою, зокрема, надмірним навантаженням.
62. У кожному конкретному випадку Дисциплінарна палата та ВРП має встановлювати наявність усіх складових дисциплінарного проступку, а також урахувати всі обставини, які зумовили певну поведінку судді за конкретних умов.
63. За обставинами цієї справи ВРП зробила висновок про те, що у діях судді ОСОБА_1 є склад дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
64. Отже, Велика Палата повинна була перевірити, чи було вчинено дисциплінарне правопорушення; якими є фактичні підстави цього проступку; чи містить діяння, яке поставлено за провину судді ОСОБА_1 , ознаки дисциплінарного проступку; чи є обґрунтовані підстави для визнання судді винною у вчиненні дисциплінарного проступку; чи немає обставин, що виключають дисциплінарну відповідальність судді за ті дії, які вона вчинила.
65. Велика Палата погодилася з рішенням ВРП про наявність у діях судді ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, та вважала, що суддя ОСОБА_1, яка самостійно розглянула заяву про самовідвід, внаслідок недбалості свідомо допустила порушення правил щодо відводу (самовідводу).
66. З наведеними висновками Великої Палати не погоджуємося
з таких підстав.
67. У статті 75 КПК України передбачені обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні. Так, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.
68. Статтею 76 КПК України врегульовано питання недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні.
69. Згідно із частинами першою, четвертою, п`ятою статті 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Відвід повинен бути вмотивованим.
70. Відповідно до частин першої, другої статті 81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.
71. ВРП, з якою погодилася й Велика Палата, виснувала, що суддя ОСОБА_1 мала належну кваліфікацію, яка дозволяла їй правильно тлумачити правила статті 81 КПК України, які зрозуміло сформульовані. Свідоме порушення суддею ОСОБА_1. правил відводу (самовідводу) є проявом недбалості, а не суддівської помилки, оскільки нормативно-правове регулювання питання про самовідвід є чітким, недвозначним, що мала розуміти кваліфікована суддя.
72. З висновками про те, що питання про самовідвід слідчого судді є чітким, недвозначним, а також про те, що порушення суддею ОСОБА_1. правил розгляду відводу (самовідводу) є проявом недбалості, а не суддівської помилки, ми не погоджуємося з огляду на таке.
73. Маємо зауважити, що Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України), Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) та Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) однаково регламентують порядок вирішення питання про самовідвід судді.
74. Так, у частині дев`ятій статті 39 ГПК України, частині дев`ятій статті 40 ЦПК України та частині другій статті 40 КАС України мовиться про те, що питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.
75. Крім того, і назва зазначених статей цих кодексів також є однаковою - «Порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу». 
76. Натомість частиною першою статті 81 КПК України передбачено, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.
77. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює (частина друга статті 81КПК України).
78. Отже, ні з назви статті 81 КПК України, в якій немає згадки про самовідвід судді, ні зі змісту самої норми, де також не йдеться про порядок вирішення питання про самовідвід судді, не можна дійти однозначного і переконливого висновку щодо складу суду, повноважного вирішувати зазначене питання. 
79. На нашу думку, саме законодавець у КПК України чітко не визначив порядок розгляду заяв про самовідвід судді (слідчого судді), що потягло за собою різну практику судів з розгляду зазначених заяв у кримінальному провадженні. 
80. Відтак ми переконані, що прогалини законодавства, недостатня урегульованість питання на нормативному рівні не можуть слугувати підставами для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
81. Здійснюючи правосуддя, суддя, безумовно, має право на власне тлумачення закону, зокрема й таке, що відрізняється від загальноприйнятого розуміння, якщо таке тлумачення є добросовісним, а дії судді не мають ознак умислу чи грубої недбалості.
82. Дисциплінарні органи не встановили умислу в діях судді ОСОБА_1 під час самостійного вирішення власної заяви про самовідвід слідчого судді, а висновок про те, що порушення правил самовідводу є проявом недбалості, є непереконливим з огляду на недостатнє та нечітке врегулювання процедури розгляду заяв про самовідвід судді (слідчого судді) у КПК України.
83. Отже, вважаємо, що у ВРП не було достатніх підстав для твердження, що суддею ОСОБА_1 внаслідок недбалості допущено порушення правил щодо відводу (самовідводу), що свідчить про вчинення нею дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
84. Резюмуючи викладене, переконані, що скаргу ОСОБА_1 потрібно було задовольнити, а оскаржуване рішення ВРП від 14 жовтня 2025 року № 2118/0/15-25 - скасувати.
Судді: О. В. Кривенда 
О. О. Банасько
Н. С. Стефанів
Т. Г. Стрелець
Н. В. Шевцова