МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ 

Справа № 210/7511/25 
Провадження № 2-о/210/28/26 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
20 квітня 2026 року          
Металургійний районний суд міста Кривого Рогу в складі:
головуючої судді     Скотар Р.Є.,
за участю секретаря судового засідання  Колос Д.В.,
заявника       ОСОБА_1 ,
представника заявника    Палішевої Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою адвоката Палішевої Наталі Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Територіальна громада в особі Криворізької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За життя померлою, яка була свекрухою заявника було зроблено заповіт, згідно якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_1 .
Спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2 складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло.
31 жовтня 2025 року заявник звернувся до Третьої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 . Однак, державним нотаріусом винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.10.2025 року. У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що заявник з померлою за однією адресою зареєстрована не була, із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору протягом встановленого законодавством строку не зверталася, а також не надала рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення факту постійного проживання разом із померлою відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, таким чином відсутній факт прийняття спадщини.
Заявник вказує, що ОСОБА_2 за життя все своє майно залишила ОСОБА_3 , до того ж у них були теплі стосунки, адже після смерті чоловіка (сина ОСОБА_2 ) ОСОБА_1 заміж більше не вийшла, то вона вважала своїм обов`язком надавати допомогу свекрусі, а останні роки життя ОСОБА_2 , ОСОБА_1 переїхала проживати постійно до неї, враховуючи її поважний вік і стан здоров`я, а тому вважає, що прийняв спадщину фактично, у порядку передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Враховуючи викладене просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , 1963 року народження разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , 1941 року народження, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривому Розі, у період з січня 2022 року до дня її смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Аргументи учасників справи
Заявник ОСОБА_1 під час судового розгляду зазначила, що мешкала зі свекрухою, переїхала до неї у 2022 році, здійснювала догляд за нею догляд, після її смерті займалась похованням.
Представника заявника – адвокат Палішева Н.О. в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити.
Представник заінтересованої особи Територіальної громади в особі Криворізької міської ради в судовому засіданні присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00024877255 від 10.12.2019 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 , який зареєстровано 06 січня 1978 року, актовий запис № 10 (а.с.20).
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133,135 СК України № 00054856882 від 19.11.2025 року – ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , батьками зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , актовий запис № 3440 (а.с.18).
14 квітня 1984 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 укладено шлюб, після укладення шлюбу дружина змінила прізвище на ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 14.04.1984 року (а.с.19).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , у віці 39 років, свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 07 листопада 2001 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.17).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , у віці 83 років, свідоцтво про смерть НОМЕР_3 від 29 квітня 2025 року, видане Департаментом адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради, актовий запис №1843 (а.с.8).
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 1998 року визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.11).
Відповідно до довідки КП «Комунальне підприємство «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» КМР № 129708 від 08.11.2013 року ОСОБА_2 , станом на 31.12.2012 року належить квартира, за адресою: АДРЕСА_1 (1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 видане 29.09.1993 р Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради народних депутатів, знідно з розпорядженням № Дз945 від 02.08.1993 року, частка згідно рішення суду, видане 18.03.1998 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу, справа № 2-472 (а.с.13).
З дослідженої спадкової справи встановлено, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт 05 березня 2019 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Ситник О.О., відповідно до якого усе належне їй майно заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.46).
31 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Третьої криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 43).
Державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори, Риковою Т.В., винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 жовтня 2025 року (а.с. 51).
У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що ОСОБА_1 разом з померлою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 за однією адресою зареєстрована не була, із заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору протягом встановленого законодавством строку, згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України, не зверталася, а також не надав рішення суду, яке набрало законної сили про встановлення факту постійного проживання разом із померлою відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України, таким чином відсутній факт прийняття спадщини (а.с. 51).
Згідно довідки з Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 31.10.2025 року № 43609 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 28.01.1992 року по 29.04.2025 року (а.с. 49 зворот).
Відповідно до акту, завіреного майстром ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» ОСОБА_9 , за підписами сусідів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 – ОСОБА_1 , 1963 року народження, у період з січня 2022 року по 29 квітня 2025 року постійно мешкала у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с.21).
Згідно товарного чеку № 304 від 30.04.2025 року ОСОБА_1 сплатила на користь «Ритуал-Сервіс» за послуги з організації поховання ОСОБА_2 16000,00 грн (а.с.22-23).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показала, що є сусідкою померлої ОСОБА_2 та у них були дружні стосунки. ОСОБА_1 мешкала в квартирі разом із свекрухою ОСОБА_2 з 2022 року, доглядала за хворою свекрухою, оскільки син помер.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що є сусідкою померлої ОСОБА_2 , заявник проживала разом із свекрухою з 2022 року, оскільки остання хворіла, доглядала за нею, інших родичів у померлої не було, похованням займалась ОСОБА_1 .
Мотивувальна частина
Позиція суду та застосовані норми права
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.
У судовому порядку можуть бути встановлені, окрім визначених у частині першій статті 315 ЦПК України, інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
У статтях 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання особи разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків.
Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Суд зауважує, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Таким чином, законодавство пов`язує фактичне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за одною адресою, а не факт реєстрації та відповідними записами про реєстрацію в паспортах.
Аналогічна позиція зазначена в Постанові Верховний Суд від 01 серпня 2018 року по справі № 212/9157/15-ц, Постанові Верховного суду від 17.01.2022 року по справі № 643/790/20.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч.1 ст.95 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини третьої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем за законом є заявник, непрацездатних спадкоємців за законом, а саме: малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця та непрацездатних батьків судом не встановлено.
Проаналізувавши письмові матеріали справи у сукупності з показаннями свідків, які, кожен окремо, під присягою засвідчили, що ОСОБА_2 з 2022 року та до смерті проживала разом із невісткою, ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , тобто на день відкриття спадщини.
Суд приходить до переконання про те, що заявником подано належні та допустимі докази, у відповідності до ст.ст. 76-80 ЦПК України, що ОСОБА_1 дійсного мешкала з померлою станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 за однією адресою.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявник по справі ОСОБА_1 , постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому заява підлягає задоволенню.
Щодо судових витрат
Відповідно до п.1 ч. 2, ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Підстав для розподілу судових витрат зі сплати судового збору, а саме з відповідача не встановлено.
Керуючись ст.ст. 263-265, 293-294, 315, 354 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 2 та 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 1216-1218, 1268 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:
Заяву адвоката Палішевої Наталі Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: Територіальна громада в особі Криворізької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а саме, що спадкоємець ОСОБА_1 , постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з січня 2022 року та на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть ознайомитись з судовим рішенням на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень. Веб-адреса сторінки: http://reyestr.court.gov.ua.
Повний текст рішення суду складено та підписано 20 квітня 2026 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_5 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 );
- заінтересована особа: Територіальна громада в особі Криворізької міської ради (ЄДРПОУ 33874388, 50000, м. Кривий Ріг, пл. Молодіжна, б. 1).

Суддя: Р. Є. Скотар