Суддя ОСОБА_1 
Справа № 644/11119/25
Провадження № 1-кп/644/83/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 р. м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши матеріали справи за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025221180001474 від 23.10.2025, за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Харкова, з середньою освітою, неодруженого, тимчасово не працюючого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Епізод № 1
На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами), в Україні з 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан, строк якого на теперішній час продовжено. 
Під час судового розгляду встановлено, що 20.10.2025 в період часу з 15:00 по 16:00, більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поблизу фонтану «Олександрівського скверу», який розташовано за адресою: м. Харків, проспект Індустріальний, поблизу буд. 39, помітив біля лавки гаманець червоного кольору, який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Саме в цей час у ОСОБА_4 виник умисел на вчинення злочину проти власності, у період воєнного стану. Так, ОСОБА_4 , знаходячись поблизу лавки, вільним доступом, достовірно знаючи, що гаманець йому не належить, та був кимось загублений, реалізовуючи свій злочинний умисел, оцінивши ситуацію, що склалася, впевнившись, що за його діями ніхто, на його думку, зі сторонніх осіб не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок інших осіб, непомітно для оточуючих, викрав вказаний гаманець, в якому знаходились грошові кошти у сумі 6170 гривень, після чого ОСОБА_4 з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд. 
В результаті протиправного діяння ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдав потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальної шкоди на суму 6170 гривень. 
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану.

Епізод № 2
Крім того, 20.10.2025 в період часу з 15:00 по 16:00, більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи поблизу фонтану «Олександрівського скверу», який розташовано за адресою: м. Харків, проспект Індустріальний, поблизу буд. 39, помітив біля лавки гаманець червоного кольору, який належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , всередині якого виявив банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), яка належить потерпілій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки банківську діяльність», п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» є офіційним документом, тобто електронним платіжним засобом доступу до банківського рахунку. 
В цей час у ОСОБА_4 виник прямий умисел направлений на привласнення банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Розуміючи, що банківська картка № НОМЕР_1 йому не належить та є належним чином оформленим офіційним документом та матеріальним носієм, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідними договорами з корисливих мотивів, не вчинивши жодних дій щодо встановлення власника картки чи її повернення, ОСОБА_4 привласнив банківську картку № НОМЕР_1 , належну ОСОБА_5 . 
Після чого, ОСОБА_4 з вказаною банківською карткою залишив місце вчинення суспільно небезпечного діяння, розпорядившись нею на власний розсуд, а саме намагався розплатитися за слабоалкогольний напій в магазині «АТБ», що знаходиться по проспекту Олександрівському, 103/41, в м. Харкові. 
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення – проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, тобто у привласненні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, визнав повністю, визнавши обставини, викладені в обвинувальному акті. Додатково пояснив, що він розкаюється у вчиненому. Він має середню освіту, має навички будівельника-покрівельника, працює іноді неофіційно, а офіційно працювати не хоче, тому що це «не його».
Потерпіла ОСОБА_5 надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, не заперечувала проти спрощеного розгляду обвинувального акту. Учасники справи, які були присутні в судовому засіданні, не заперечували проти розгляду справи без участі потерпілої.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор і потерпіла також не оспорювали фактичні обставини провадження, а судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним продовження дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд, врахувавши визнання обвинуваченим всіх обставин, які викладені у обвинувальному акті, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357КК України, а саме:
- епізод № 1 за ч. 4 ст. 185 України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану;
- епізод № 2 за ч. 1 ст. 357 України як привласнення офіційного документа, вчинене з корисливих мотивів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться за ч. 1 ст. 357 КК України до кримінального проступку, а за ч. 4 ст. 185 КК України до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, офіційно не працює, неодружений, не має дітей, не має судимостей, не перебуває на обліку у лікарів нарколога чи психіатра, вину визнав.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України, суд не вбачає.
На підставі викладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, особу обвинуваченого, який офіційного доходу немає та не працює, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 наступні покарання:
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу;
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
Остаточне покарання обвинуваченому за вищевказаними правопорушеннями має бути визначено за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки має місце сукупність кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим із остаточним призначенням покарання у виді позбавлення волі.
З урахуванням вищевикладених обставин по справі та особи обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без реального відбування покарання, шляхом звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та покладенням на обвинуваченого обов`язків у відповідності з п. 1, 2 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України.
При цьому покладення на обвинуваченого обов`язку згідно з п. 3 ч. 3 ст. 76 КК України зумовлено тим, що працевлаштування безробітної особи, яка вчинила умисне кримінальне правопорушення проти власності, зменшує ризик повторного вчинення нею кримінального правопорушення. Регулярна праця сприяє підвищенню матеріального рівня життя особи, сприяє впорядкованості життя, змушує особу витрачати життєві сили на суспільно корисну діяльність, зменшує час і можливість для вчинення протиправних дій.
Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та буде достатнім для досягнення відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.
Цивільний позов по справі не заявлено. Процесуальні витрати у справі відсутні. Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України. 
Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 368-370, ст. 373, ст. 374КПК України, суд, -
УХВАЛИВ: 
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому наступні покарання:
- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень;
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ч. 1, 3 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано посаду (роботу).
Не обирати запобіжний захід щодо ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили.
Речові докази:
1) відеозапис з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_2 , який розміщено на диску Alerus CD-R 700 MB/80 min 52X speed в конверті білого кольору – зберігати в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;
2) мобільний телефон IPhone 13 Pro серійний номер НОМЕР_3 золотого кольору в білому чохлі – залишити у володінні власниці ОСОБА_5 .
На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Харкова.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_6