Справа №705/4634/25
2/705/710/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

31 березня 2026 року  м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі: 
головуючого судді Єщенко О.І., 
за участю:
секретаря судового засідання Остропольської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просила: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, що складають 10 000,00 гривень.
В обґрунтування позову зазначила, що сторони зареєстрували шлюб 18.06.2011. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09.12.2013 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Нею 22.05.2014 було укладено шлюб та прізвище змінено на ОСОБА_4 . Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2012 року син проживає з позивачем, перебуває на її самостійному вихованні та утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні сина, з сином не спілкується, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, проживає окремо в іншому місті. Фактично, вказана поведінка відповідача свідчить про ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а також свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи викладене вище, вона змушена звернутися з позовом до суду.
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, 31.03.2026 представником позивача у системі «Електронний суд» сформовано заяву, в якій він просив розглянути справу без участі позивача та її представника. Зазначив, що позовні вимоги вони підтримують та просять суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Також просив залишити без розгляду клопотання про виклик свідків.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Станом на день розгляду справи відповідач відзив або зустрічну позовну заяву не подав, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явилась, 18.02.2026 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Також додала до матеріалів справи Висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти, відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25 серпня 2011 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис за № 19 від 25 серпня 2011 року). Його батьком записаний – ОСОБА_2 , а матір`ю – ОСОБА_6 .
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 грудня 2013 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрований 18 червня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблений запис № 54. Після розірвання шлюбу відновлено позивачу дошлюбне прізвище ОСОБА_7 .
22 травня 2014 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . Після укладення шлюбу прізвище чоловіка – ОСОБА_4 , дружини – ОСОБА_4 .
Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05 лютого 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Щербак О.І. від 31.07.2020 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 483/2066/19 Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .
Заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.02.2020 станом на 01.08.2022 складає 16 890,42 грн, а станом на 01.04.2021 складає 37 114, 42 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості старшого державного виконавця.
ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб № 4803-5003317537 та № 4803-5003317561 від 05.06.2024.
Відповідно до довідки Миколаївського ліцею № 55 Миколаївської міської ради Миколаївської області за вих. № 557 від 11.07.2025 батько ОСОБА_3 – ОСОБА_2 контакту з ліцеєм, де вчиться дитина, не підтримував, із вчителями щодо навчання ОСОБА_10 не спілкувався, на батьківські збори не приходив. З матір`ю ОСОБА_1 розлучений. Мати виховувала сина з вітчимом ОСОБА_9 .
На запит адвоката Рясного В. директором КНП ММР «ЦПМСД № 5» за вих. № 261/10 від 29.07.2025 надано відповідь, у якій зазначено, що декларацію з сімейним лікарем ОСОБА_11 від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено матір`ю дитини ОСОБА_1 01.08.2024. Починаючи з цієї дати, і до даного часу мати зверталася до закладу щодо забезпечення медичного обстеження сина тричі: 20.08.2024, 16.01.2025, 17.07.2025. Батько ОСОБА_10 , ОСОБА_2 до закладу з питань медичного обстеження та лікування сина не звертався. Під час візитів до медичного закладу дитину завжди супроводжувала мати. Направлень/заяв від батьків щодо обстеження чи лікування дитини не надходило. З лікарем щодо стану здоров`я дитини спілкувалась мати, також саме їй надавалися рекомендації щодо лікування та догляду за здоров`ям дитини.
Матір`ю проводилося обстеження зору дитини та оплачено придбання окулярів для дитини, що підтверджується витягом з обстеження офтальмолога дитячого від 23.07.2025 та договором від 23.07.2025.
Постановою старшого державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бундєлєвої О. від 15.08.2025 у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь ОСОБА_1 у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 50 955,13 гривень.
Також постановою від 15.08.2025 у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь ОСОБА_1 у розмірі 20 % суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 7 805,85 гривень.
Заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.02.2020 станом на 01.08.2025 складає 191 203,00 грн, а станом на 02.02.2026 складає 209 216,50 грн, що підтверджується розрахунками заборгованості старшого державного виконавця.
Представником позивача до матеріалів справи долучено оригінал заяви ОСОБА_2 від 05.09.2025, посвідченої приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Пархоменко Н.М., відповідно до змісту заяви ОСОБА_2 заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позов ОСОБА_1 до нього визнає у повному обсязі, а тому просить слухати справу без його участі та за його відсутності.
18.02.2026 на адресу суду надійшов Висновок Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради за вих. № 4012/02.02.01-22/03/14/26 від 17.02.2026, в якому Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважав доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Судом установлено, що відповідач у справі ОСОБА_2 проживає окремо від сина, участі у вихованні, розвитку, утриманні дитини не бере; не цікавиться його здоров`ям, моральним та духовним розвитком.
Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, суд керується таким.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природнім середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Крім цього, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
У силу статті 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).
Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Згідно з частинами 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167).
Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно зі ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Окрім цього, системний аналіз норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.
Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
На підставі наведеного вище, суд дійшов переконання, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від виконання встановлених законом батьківських обов`язків по вихованню свого сина, не проявляє жодного інтересу до дитини та не опікується ним, тому є підстави для задоволення позову та позбавлення його батьківських прав.
При цьому суд усвідомлює, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, водночас вважає, що у даному випадку він є виправданим. Адже зібрані та досліджені докази підтверджують ухилення відповідача від виконання визначених чинним законодавством батьківських обов`язків та небажання їх виконувати. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, який сплатила позивач при зверненні до суду, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. 
Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн 00 коп. суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору і витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини 1 та 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачеві ОСОБА_1 надавалась правнича допомога адвокатом Рясним В.Д., який здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 6321 від 28.06.2023, виданого Радою адвокатів Донецької області на підставі рішення № 6 від 31.05.2023, та останній представляв інтереси позивача за: Ордером про надання правничої допомоги серії АН № 1745800 від 28.07.2025; Договором про надання юридичних послуг від 16.07.2025.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано: Договір про надання юридичних послуг від 16.07.2025; Додаток № 1 до Договору від 16.07.2025; квитанцію про сплату коштів від 16.07.2025 на суму 10 000 гривень та Акт приймання-передачі наданих послуг від 16.07.2025, відповідно до якого загальна вартість послуг адвоката становить 10 000 гривень.
У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
З урахування вищевикладеного, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Відповідач не був позбавлений права змагатися з позивачем з приводу розміру витрат на правничу допомогу та заяв чи клопотань про їх зменшення до суду не подав.
Таким чином, вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує відсутність клопотання відповідача щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.
З огляду на наведене, враховуючи, що розмір витрат, понесених позивачем, є обґрунтованим, оцінюючи складність справи, час, необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених у Акті приймання-передачі наданих послуг від 16.07.2025, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 82, 258, 259, 263-265, 268, 272, 280-283 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (актовий запис про народження за № 19 від 25 серпня 2011 року, зроблений Виконавчим комітетом Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області).
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сплачений нею судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 ; АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Третя особа: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради; 54020, м. Миколаїв, вул. Погранична,9, код ЄДРПОУ 24060001.

Суддя О.І.Єщенко