ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/4308/24 Головуючий суддя І інстанції Шевченко Г. С.
Провадження № 22-ц/818/345/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року          м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційною скаргою представника Управління Служби безпеки України у Харківській області в особі представника Рибалко Олександра Вікторовича на рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 09 травня 2025 року по справі за позовною заявою Управління Служби безпеки України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неповнолітнього ОСОБА_4 , в особі законного представника ОСОБА_1 , неповнолітньої ОСОБА_5 , в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
в с т а н о в и в :
23 липня 2024 року Управління Служби безпеки України у Харківській області звернулося до суду із вказаним позовом, у якому просило: визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з повнолітніх відповідачів на користь позивача судові витрати.
В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м.Харкові від 21.03.2000 року №62/5 до числа службової житлової площі Управління Служби безпеки України в Харківській області включено однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Управління Служби безпеки України в Харківській області зазначену квартиру розподілено ОСОБА_1 , який в 2006 році зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою. В подальшому, ОСОБА_1 зареєстрував у вказаному житлі дружину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 
Комісією Управління було встановлено, що у службовому житлі тривалий час ніхто не проживає, а відповідачі вибули до іншого постійного місця проживання. Актом перевірки житлових умов співробітників СБУ від 20.06.2024 року встановлено, що квартира, за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на 1 поверсі 9 поверхового будинку. Огляд квартири не здійснювався внаслідок відсутності мешканців. При огляді квартири з вулиці через вікна, які знаходяться поруч зі входом в під`їзд, встановлено, що квартира перебуває у нежитловому, занедбаному стані, ознаки проживання або проведення ремонтних робіт відсутні. Особисті, побутові речі відсутні. Балкон не засклений, занедбаний, потребує поточного ремонту. Оглядом балкону встановлена відсутність речей мешканців або будівельних предметів. 
За результатом усного опитування мешканців під`їзду встановлено, що з моменту закінчення будівництва та здачі будинку у квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживав та не проживає на теперішній час, світло в квартирі ніколи не вмикається. За результатом перевірки, комісія дійшла висновку, що у службовому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи тривалий час (більше останніх 10 років) не проживають.
Згідно листа ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області від 12.06.2024 №10519/119-59/01-2021, під час перевірки співробітниками поліції 06.06.2024 та 11.06.2024 року здійснено виїзд за вказаною адресою, проведено огляд приміщення під`їзду, опитано мешканців сусідніх квартир та технічних працівників. За результатами перевірки встановлено, що гр. ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 в письмовому вигляді пояснила, що проживає в цьому будинку протягом останніх 25 років, за весь час в квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживав. Також, гр. ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 в письмовому вигляді пояснила, що проживає в цьому будинку протягом останніх 14 років, за весь час в квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживав. Згідно відповіді наданої житлово-побутовою комісією Управління від 28.06.2024, відповідач до житлово-побутової комісії Управління з питань отримання відповідного житла у постійне користування або вирішення інших питань пов`язаних з поліпшенням житлових умов не звертався. 
Згідно відповіді Солоницівської селищної ради від 04.04.2023 №02-22/1197, відповідачі без реєстрації фактично проживають за адресою: АДРЕСА_5 . Вказаним листом також зазначено, що діти зазначених осіб відвідують онлайн-заходи (уроки), які проводять вчителі КЗ «Солоницівський ліцей №1». Сім`єю підписано декларацію на медичне обслуговування з сімейним лікарем ОСОБА_8 в КНП «Медичний центр Здоров`я +» Солоницівської селищної ради. Таким чином, отримані матеріали свідчать про те, що відповідачі вибули до іншого місця проживання. У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 тривалий час не проживають. Поважних причин не проживання не встановлено. Враховуючи викладене, УСБУ звернулось до суду з вказаним позовом.
Рішенням Немишлянського районного суду м.Харкова від 09 трав6ня 2025 року у задоволенні позову УСБУ відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, представник УСБУ у Харківській області – Рибалко О.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати рішення та новим рішенням задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивовано тим, що оскаржуваним рішенням зазначено, що акт за 2022 рік містить не актуальні відомості, акт обстеження за 2024 рік без зазначення року (складений з технічною помилкою) не відповідає вимогам належності та достовірності, а відтак виключений як доказ. При цьому, суд проігнорував приписи передбачені статтями 81, 89 ЦПК України, не встановив фактичні обставини його складання, викладену в ньому інформацію, а лише поверхнево оцінивши, констатував наявність технічної помилки на підставі чого визнав його неналежним та недостовірним доказом. Крім того, за результатом опрацювання іншого доказу - листа ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області від 12.06.2024, в якому зазначено, що 06.06.2024 та 11.06.2024 працівниками поліції здійснено виїзд за адресою службового житла, проведено огляд під`їзду та опитано мешканців (гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ) пояснення яких додаються, встановлено не проживання мешканців квартири АДРЕСА_2 , суд зазначив, що доказів підтвердження неодноразових відвідувань не надано, відтак вказаний доказ не містить об`єктивних даних для прийняття рішення. Тобто, суд допускає, що правоохоронним органом, умисно надані неправдиві відомості, які вводять учасників провадження в оману, проте жодних заходів процесуального характеру не вживає, тобто фактично бездіє.
Сукупне опрацювання відомостей наданих Солоницівською селищною радою, інформації наданої сусідами відповідачів за новим місцем мешкання, актів обстеження, відомостями наданими працівниками поліції свідчить про вибуття відповідачів на інше постійне проживання. Проте, відповідні факти також проігноровані судом факт зміни показань свідка та їх повна протилежність і суперечність долученим до матеріалів справи письмовим поясненням, які були надані працівникам поліції, був повністю проігнорований та інтерпретований на користь відповідачів. Зазначені доводи суду, за результатом дослідження та оцінки доказів, свідчать про грубе ігнорування та порушення порядку дослідження доказів, що призвело до необ`єктивного і неповного з`ясування обставин справи та хибних висновків по суті. Вказані обставини також можуть свідчити про порушення принципу змагальності та надання переваги стороні відповідачів. Також, доцільно звернути на докази, які долучені до матеріалів справи іншими учасниками провадження, що також підтверджують позицію позивача, проте взагалі залишились поза увагою суду. Зокрема, до матеріалів справи долучені пояснення третьої особи та Акт за результатом огляду житла проведеного 09.09.2024 спеціалістами ССД по Немишлянському району ДССД ХМР Побережською Ю.Г. та ОСОБА_10 . Відомості викладені в акті відповідають та фактично підтверджують встановлені позивачем та працівниками поліції обставини тривалого не проживання відповідачів. Проте, докази надані 3-ю особою, не були досліджені, оцінені, прийняті або відхилені. Інформація та докази надані третьою особою взагалі проігноровані судом.
Згідно фактичних обставин справи, відповідачі в житлі не проживали та не проживають, з питань отримання житла у постійне користування або його добровільного повернення не звертались, проте продовжують протиправно зберігати право на користування службовим житлом та фактично його утримують.
Вищевикладене свідчить про те, що під час розгляду справи судом першої інстанції допущено істотні порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до формування хибних висновків, які не відповідають обставинам справи і як наслідок ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке не відновлює порушені права. 
Зокрема, суд неповно та поверхнево з`ясував обставини справи, всупереч роз`ясненням та чисельним висновкам Верховного Суду неправильно застосував положення ст. 71, 72 Житлового кодексу України та надав перевагу, суперечливим доказам, проігнорувавши належні й допустимі докази, що свідчать про вибуття відповідачів із службового житла до іншого місця проживання. Матеріали справи підтверджують, що відповідачі тривалий час не проживають у спірному приміщенні, натомість постійно мешкають в іншому населеному пункті, мають ряд іншого житла та повністю втратили фактичний зв`язок із службовою квартирою. Наявні у справі доказі у вигляді актів обстеження, пояснення свідків, відповідей органів поліції, органів місцевого самоврядування взаємно підтверджуються та свідчать про наявність підстав для визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житлом.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Осадча В.В. апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що детальний аналіз змісту та опис підстав, за якими суд мав би визнати і об`єктивно визнав надані представником Позивача докази (як кожен окремо, так і в їх сукупності) неналежними та такими, що не підтверджували доводи Позивача, оскільки не відповідали фактичним обставинам справи, наведений в процесуальних заявах (відзиві та запереченні), поданих мною у визначеному судом порядку. 
Жоден з долучених представником Позивача до позову та відповіді на відзив доказів в межах підстав пред`явленого позову (ст.ст. 71, 72 ЖК України) факт не проживання відповідачів в спірному жилому приміщенні більше шести місяців без поважних причин не підтверджує. Окрім того, є помилковим посилання представника Позивача на те, що обставинами, які мали входити в предмет доказування по даній справі є факти: непроживання осіб у житловому приміщенні більше шести місяців за відсутності поважних причин або вибуття та обрання особами іншого постійного місця проживання незалежно від дати встановлення відповідних фактів, (стр. 4 апеляційної скарги), оскільки визначена представником Позивача правова підстава для пред`явлення позову - це положення ст.ст. 71,72 ЖК України, аналіз яких дає підстави зробити висновок, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.
Вибуття на інше постійне місце проживання - це окрема правова підстава для визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яка визначена ст. 107 ЖК України, і яка не була обрана представником позивача в межах пред`явленого позову. Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником Позивача не було заявлено клопотання про зміну предмету або підстав пред`явленого ним позову, відтак суд, керуючись положеннями цивільного законодавства України та дотримуючись, зокрема, принципу диспозитивності цивільного судочинства, який серед іншого, передбачає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, розглянув дану справу на підставі поданого позову, в межах заявлених представником Позивача вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. 
Посилаючись на практику, викладену у відповідних постановах Верховного Суду, зокрема: по справі № 644/10619/15-ц від 24.09.2018 року; по справі № 203/1665/19-ц від 11.10.2021 року та по справі № 161/20415/19 від 14.06.2022 року, представник Позивача не коректно відображає висновки Верховного Суду, оскільки на ряду з висновком про втрату особою права на проживання в приміщенні з підстав не проживання в ньому в межах встановлених строків без наявності поважних причин, а також з підстав вибуття особи на інше постійне місце проживання, Верховний Суд у вказаних постановах, посилаючись на положення ст. 107 ЖК України, робить висновок про те, що факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті. За тимчасової відсутності особа хоча фактично і не користується житловим приміщенням, проте зберігає наміри відноситися до нього як до свого постійного місця проживання. 
Відтак, саме через недоведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами позивачами по вказаним справам, на яких покладається обов`язок доказування заявлених ними ж вимог, фактів не проживання відповідачів за відсутності поважних причин у житлових приміщеннях та факту вибуття відповідачів на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, пред`явлені ними касаційні скарги були залишені Верховним Судом без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи. 
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши доводи скарги у визначених у ст. 367 ЦПК України межах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованості судового рішення: 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Наведеним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.
З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою спірної квартири з 22.03.2006 року, відповідач ОСОБА_3 – з 22.03.2006 року, відповідач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_4 – з 21.08.2008 року, відповідач ОСОБА_5 – з 05.02.2013 року. 
Разом з тим, належних та допустимих доказів того, що відповідачі понад шість місяців без поважних причин не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , суду не надано.
Колегія судів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Статтею 58 ЖК УРСР встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Відповідно дост.64ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорунаймужилогоприміщення.Повнолітнічленисім`їнесутьсолідарнуз наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (стаття 72 ЖК УРСР).

Судом на підставі наявних у справі доказів встановлено, що рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м. Харкові від 21.03.2000 року №62/5 до числа службової житлової площі Управління Служби безпеки України в Харківській області включено однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішенням Управління Служби безпеки України в Харківській області зазначену квартиру надано ОСОБА_1 . 
ОСОБА_1 з 2006 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з 2006 року, ОСОБА_4 з 2008 року, ОСОБА_5 з 2012 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 04.07.2024 року (т. 1, а.с. 53).
Як вбачається з Акту перевірки житлових умов співробітників СБ України від 20.06, квартира за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться на 1 поверсі 9 поверхового будинку. Огляд квартири не здійснювався внаслідок відсутності мешканців. При огляді квартири АДРЕСА_2 з вулиці через вікна, які знаходяться поруч з входом у під`їзд, встановлено, що квартира перебуває у нежитловому, занедбаному стані, ознаки проживання або проведення ремонтних робіт відсутні. Особисті, побутові речі відсутні. Балкон обладнаний гратами встановленими під час будівництва будинку. Балкон не засклений, занедбаний, потребує поточного ремонту. Оглядом балкону, встановлена відсутність, речей мешканців або будівельних предметів, матеріалів, тощо. За результатом усного опитування мешканців під`їзду встановлено, що, з моменту закінчення будівництва та здачі будинку у квартирі АДРЕСА_2 ніхто не проживав та не проживає на теперішній час, світло в квартирі ніколи не вмикається. За результатом перевірки, комісія дійшла висновку про те, що у службовому житловому приміщенні, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані особи тривалий час (більше останніх 10 років) не проживають. Житло знаходиться у занедбаному, будівельному та непридатному для проживання стані. З моменту останньої перевірки проведеної комісією 01.09.2022 року, особи зареєстровані за вказаною адресою до квартирі не вселились, дій направлених на благоустрій з метою створення можливості проживання не здійснювали (т. 1, а.с. 13).
Згідно акту від 01.09.2022 року, складеного старшим юрисконсультом Управління СБ України в Харківській області полковником юстиції Костіним О.Ю., ДОП ВП № 2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області капітаном поліції Сербіним В.А., начальником дільниці КП «Жилкомсервіс» ХМР Лисоколенко Ю.В., за словами сусідів з квартири напроти, у квартирі АДРЕСА_2 ніхто не мешкає протягом тривалого часу (близько 20 років), квартира знаходиться на 1 поверсі, оглядом вікон та балкону встановлено, що в квартирі відсутні ознаки присутності людей (постійного проживання), ремонтні роботи не проводились з моменту закінчення будівництва, стан - не придатний до проживання. До житлового приміщення зайти не було можливості через відсутність вдома сусідів по тамбуру. За словами співробітників ділянки КП «Жилкомсервіс» оплата за вказану квартиру не здійснювалась в строк більше року (т. 1, а.с. 14).
Відповідно до листів Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області № 02-22/1197 від 04.04.2023 р. та № 02-22/3223 від 07.06.2024 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактично без реєстрації проживають за адресою: АДРЕСА_5 . Вказані особи відвідують онлайн-заходи (уроки), які проводять вчителі КЗ «Солоницівський ліцей №1». Сім`єю підписано декларацію на медичне обслуговування з сімейним лікарем ОСОБА_8 у КНП «Медичний центр «Здоров`я+» Солоницівської селищної ради (т. 1, а.с. 15, 16).
Як вбачається з листа начальнка ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області полковника поліції С. Волобуєва від 12.06.2024 р., 06.06.2024 року та 11.06.2024 року працівниками ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області здійснено виїзд до адреси: АДРЕСА_1 . Проведено огляд під`їзду, опитано мешканців сусідніх квартир та технічного працівника, яка здійснює прибирання у під`їзді, де розташована квартира АДРЕСА_2 . Квартира розташована у під`їзді на першому поверсі від входу справа, наявний тамбур, двері якого підчас неодноразових виходів, працівникам поліції ніхто не відчинив (т. 1, а.с. 18).
З письмових пояснень ОСОБА_12 , наданих 22.10.2024 року ПОГ СВГ ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області капітану поліції Юрову В.В., вбачається, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_6 разом зі своєю дружиною. Повідомив, що знає своїх сусідів з будинку АДРЕСА_5 дуже давно. За даною адресою мешкають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх діти ОСОБА_13 (приблизно 16 років) та ще двоє неповнолітніх дітей. За даною адресою мешкають вже більше 40 років. Останній раз бачив 21.10.2024 ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Йому відомо, що ОСОБА_16 знаходиться на пенсії. За інших мешканців будинку йому не відомо (т. 1, а.с. 216).
Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_17 , наданих 22.10.2024 року ПОГ СВГ ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області капітану поліції Юрову В.В., він мешкає за адресою: АДРЕСА_6 разом зі своєю дружиною на протязі 15 років. Повідомив, що знає своїх сусідів з будинку АДРЕСА_5 більше 20 років. У будинку АДРЕСА_5 мешкають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та троє неповнолітніх дітей, останнім часом бачив тільки дітей, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не бачив приблизно пів року. Відомості хто де працює або навчається йому не відомі (т. 1, а.с. 217).
Як на підставу позовних вимог, представник Управління СБ України посилався на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 тривалий час (більше останніх 10 років) без поважних причин не проживають за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживають у іншому місці, та не проявляють інтересу до квартири. За таких обставин, позивач з покликанням на ст.ст. 71, 72 ЖК Україгни (у ред. на день виникнення спірних правовідносин) вважає, що наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Колишні військовослужбовці СБУ, звільнені у відставку чи запас, не можуть бути виселені зі службового житла без надання іншого постійного житла, якщо вони мають вислугу 10 років і більше, як це визначено ст. 125 ЖК України.
У даному випадку відповідач прослужив на день звільнення з військової служби більше 20 років у СБУ, тому відповідно до ст. 125 ЖК України він не може бути виселений зі спірного житлового житла без надання іншого постійного житла. Разом з тим, у справі відсутні достатні докази, що він, або члени його сім`ї тимчасово були відсутні протягом шести місяців.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У справі безспірно встановлено, що 
Позивач не надав належних, допустимих, достатніх та достовірних у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів на підтвердження наявних у ст.ст. 71-72 ЖК України підстав для визнання відповідачів такими, що внаслідок тривалої відсутності у службовому житлі вони втратили право користування. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Так, наданий позивачем Акт перевірки житлових умов співробітників СБ України від 20 червня вказаний без зазначення року, в якому цей Акт був складений, тому зі змісту цього письмового доказу дійсно неможливо достовірно встановити дату його складення.
Акт від 1 вересня 2022 року, складений майже за два роки до звернення до суду з цим позовом, за участі старшого юрисконсульта Управління СБ України в Харківській області полковника юстиції Костіна О.Ю., ДОП ВП № ХРУП №2 ГУНП в Харківській області капітана поліції Сербіна В.А. та начальника дільниці № 53 КП «Жилкомсервіс» ХМР Лисоколенко Ю.В., - також не відповідає вимогам ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, оскільки відомості, які зазначені в цьому акті, були зафіксовані станом на вересень 2022 року, але цей акт не є належним і достатнім доказом дати, з якої відповідачі відсутні у спірної житловому приміщенні та тривалості такої відсутності.
Окрім того, як вбачається зі змісту вказаного вище акту, особи, які його складали, доступу до приміщення (квартири АДРЕСА_7 ) у вересні 2022 року не мали, а лише здійснили огляд вікон та балкону цієї квартири, яка розміщена на першому поверсі, а тому цей доказ викликає обґрунтовані сумніви у достовірності даних щодо відсутності відповідачів у спірній квартирі.
Здійснений працівниками поліції одноразовий огляд під`їзду також не надає можливості зробити безспірний висновок про термін та тривалість проживання чи не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні.
Надані позивачем письмові пояснення гр. ОСОБА_7 , яка тривалий час здійснювала прибирання під`їзду в будинку, де розташована спірна квартири, не можуть бути достовірним та достатнім доказом щодо дати та терміну відсутності в ній, оскільки у згаданих поясненнях відсутні дані про графік та час її прибирання, а тому не можливо достовірно з`ясувати, скільки часу вона могла спостерігати за жильцями цієї квартири, та наслідки її графік прибирання дозволяє зробити достовірний висновок про відсутність жильців.
Щодо письмових пояснень ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , наданих 22.10.2024 року ПОГ СВГ ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області капітану поліції Юрову В.В., пояснення вказаних осіб не свідчать про те, що відповідачі постійно, а не тимчасово проживають за адресою: АДРЕСА_5 , та втратили інтерес до спірної квартири.
Щодо листів від Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, датованих 04.04.2023 року та 07.06.2024 року, в яких зазначено про те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично, без реєстрації проживають за адресою: АДРЕСА_5 , вони також не містять інформації про те, з якого часу вказані особи проживають за визначеною в листах адресою та який характер має це проживання (постійний чи тимчасовий). 
Тому колегія судді відхиляє доводи скарги про те, що вказані докази у їх сукупності належним чином підтверджують підстави позову.
Також, згідно відповіді начальника ГУ ПФУ в Харківській області на запит ОСОБА_1 про отримання довідки щодо пільг, які отримує його родина за адресою: АДРЕСА_1 та з якого часу, ОСОБА_1 є членом сім`ї пільговика ОСОБА_2 , яка має статус «Багатодітна сім`я». ОСОБА_2 перебуває на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, як особа яка має право на пільгу як багатодітна сім`я. З 01.07.2024 року ОСОБА_2 визначено право, проведено розрахунок та нарахована пільга на житлово-комунальні послуги (т. 1, а.с. 154).
З довідки про розмір виплачених пільг/житлової субсидії № НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 , яка перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області за період з 01.10.2023 по 30.09.2024 як отримувач пільг/житлової субсидії та їй виплачено пільги/житлову субсидію у наступних розмірах: 10.2023 – 1220,47 грн., 11.2023 – 1447,43 грн., 02.2024 -1447,43 грн., 07.2024 – 2779,58 грн., 08.2024 – 2779,58 грн. (т. 1, а.с. 154 зворот). 
Доказів того, що відповідачі не оплачують комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , стороною позивача суду не надано.
Судом першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_6 , яка пояснила, що знає родину Водки приблизно 10 років, є їх сусідкою, періодично зустрічається з ними, буває у них вдома за адресою: АДРЕСА_1 . Свідок пояснила, що наразі у цій квартирі робиться ремонт, наявні меблі та особисті речі відповідачів.
Позивач ці показання свідка належними і допустимими доказами, - не спростував. Вищевказані письмові докази внаслідок вищевказаних недолікам не відповідають критеріям щодо належності, достовірності та достатності, а тому суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно ст.ст. 77-80 ЦПК України їх відхилив. Доводи скарги цих висновків суду не спростували.
За таких обставин, доводи позивача про те, що відповідачі тривалий час не проживають у вказаній квартирі, вибули до іншого місця проживання та втратили інтерес до спірної квартири – матеріалами справи належним чином не підтверджується.
Наведені у відзиві на апеляційну скаргу заперечення знайшли своє підтвердження у матеріалах справи та спростовують доводи скарги.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника Управління Служби безпеки України в особі представника Рибалко Олександра Вікторовича залишити без задоволення.
Рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 09 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 14 квітня 2026 року.

Головуючий         В.Б.Яцина.

Судді колегії         Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.