КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2026 року м.Київ №320/7668/26
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши в електронній формі у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними дій,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" звернулась ОСОБА_1 з позовом до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними дій, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 80220838 від 11.02.2026;
- визнати протиправною та скасувати Постанову про арешт коштів боржника від 11.02.2026 р. у ВП № 80220838;
- визнати протиправними дії головного державного виконавця Дарницького ВДВС Данилюк О.Б. щодо примусового стягнення з банківського рахунку ОСОБА_1 коштів у розмірі 1 048,00 грн. 
- визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 80220838 від 25.02.2026.
- зобов`язати Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути на банківський рахунок ОСОБА_1 безпідставно стягнуті кошти у розмірі 1 048,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Данилюк О.Б. протиправно відкрито виконавче провадження ВП № 80220838 на підставі постанови поліції серії ЕНА № 4523946 від 17.04.2025 про накладення адміністративного стягнення. Позивач зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження вказана постанова не набрала законної сили, оскільки перебувала на розгляді суду в порядку оскарження, а також був пропущений встановлений законом тримісячний строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання. У зв`язку з цим позивач вважає оскаржувані постанови державного виконавця, прийняті в межах виконавчого провадження, протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що державним виконавцем Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві виконавче провадження № 80220838 відкрито правомірно, оскільки постанова про адміністративне правопорушення № ЕНА 4523946 від 17.04.2025 є виконавчим документом у розумінні пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідач вказує, що заява стягувача про примусове виконання рішення разом із виконавчим документом була направлена рекомендованим листом 20.05.2025, що підтверджується даними поштового відправлення. Отже, на думку відповідача, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не було пропущено. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» на період дії воєнного стану строки, визначені цим Законом, перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, у зв`язку з чим строк пред`явлення виконавчого документа у будь-якому випадку не може вважатися пропущеним. Також відповідач зазначає, що державний виконавець, вирішуючи питання про відкриття виконавчого провадження, перевіряє лише відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та дотримання строків його пред`явлення до виконання, тоді як перевірка обставин оскарження рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не належить до повноважень державного виконавця. Крім того, відповідач звертає увагу, що позивачем не надано до органу державної виконавчої служби документів, які б підтверджували зупинення дії або скасування постанови про адміністративне правопорушення, на підставі якої відкрито виконавче провадження. Щодо примусового списання коштів відповідач зазначає, що у зв`язку з невиконанням боржником вимог постанови про відкриття виконавчого провадження та несплатою штрафу у добровільному порядку державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено відповідні платіжні інструкції до банківських установ. Внаслідок виконання виконавчих дій на рахунок органу державної виконавчої служби 24.02.2026 надійшли кошти у розмірі 1048 грн, після чого 25.02.2026 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на викладене відповідач вважає, що державний виконавець діяв у межах наданих законом повноважень та у спосіб, визначений законодавством, у зв`язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Позивач надіслала відповідь на відзив, у якій зазначила про те, що оводи відповідача є безпідставними та не спростовують позовних вимог. На її думку, державним виконавцем протиправно відкрито виконавче провадження, оскільки виконавчий документ був пред`явлений до виконання з пропуском встановленого законом строку, а також постанова про адміністративне правопорушення на момент відкриття виконавчого провадження перебувала на судовому оскарженні, що відповідно до статті 291 КУпАП зупиняє її виконання. Крім того, позивачка вважає, що у зв`язку з незаконністю відкриття виконавчого провадження стягнуті з неї кошти підлягають поверненню.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Судом встановлено, що постановою Управління патрульної поліції в Рівненській області серії ЕНА № 4523946 від 17.04.2025 на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. 
Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач 24.04.2025 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом про її оскарження; рішення у справі судом першої інстанції ухвалено 23.06.2025, а ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2025 відкрито апеляційне провадження.
Також судом встановлено, що 11.02.2026 головним державним виконавцем Дарницького ВДВС у місті Києві Данилюк О.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №80220838 щодо примусового стягнення з позивача штрафу у розмірі 680 грн. 
У межах зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем також винесено постанову про арешт коштів боржника від 11.02.2026, постанову про визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження від 11.02.2026 та постанову про стягнення виконавчого збору від 17.02.2026.
Вважаючи зазначені постанови державного виконавця протиправними, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Пунктом 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України встановлено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом №1404-VІІІ.
Згідно з статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 статті 5 Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Частинами першою, третьою статті 4 Закону визначені такі вимоги до виконавчого документа: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частини п`ята статті 26 Закону).
Із процитованого видно, що виконавець повертає без прийняття виконавчий документ із виключних підстав, зокрема, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили. При цьому в разі надходження виконавчого документа виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Судом встановлено, що на постанові про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу міститься відмітка про набрання нею законної сили 17.04.2025.
Отже, за наявності відповідної відмітки про набрання постановою законної сили та відсутності інших підстав для повернення виконавчого документа державний виконавець зобов`язаний був не пізніше наступного робочого дня після його надходження відкрити виконавче провадження.
Суд зазначає, що предметом спору у даній справі є саме постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту та дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, а відтак суд надає оцінку виключно правомірності дій державного виконавця. Натомість дії органу, який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, зокрема щодо направлення її на виконання, проставлення відмітки про набрання законної сили чи своєчасності направлення копії постанови позивачу, не є предметом розгляду у цій справі та не підлягають оцінці судом.
Стосовно аргументів позивача, а саме, що постанова Управління патрульної поліції в Рівненській області серії ЕНА № 4523946 від 17.04.2025 не набрала законної сили на момент відкриття виконавчого провадження та оскаржена в судовому порядку, то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили.
Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови) (частина друга статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини першої статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 13-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Суд при вирішенні спору враховує висновки Верховного Суду у постанові від 06.05.2020 у справі №815/6844/17 відповідно до яких органи ДВС і приватні виконавці у силу Закону України «Про виконавче провадження» не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку, перевірки правильності заповнення найменувань сторін виконавчого провадження тощо. Отримавши виконавчий документ, державний виконавець обтяжений обов`язком винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня.
При цьому, суд зауважує, що оскарження вказаної постанови в судовому порядку не зупиняє її виконання, а у державного виконавця відсутній обов`язок встановлений законодавством, перевіряти наявність відповідного судового провадження.
З урахуванням вищевказаних обставин, беручи до уваги, що підстав для повернення постанови Управління патрульної поліції в Рівненській області серії ЕНА № 4523946 від 17.04.2025 із урахуванням відмітки про набрання законної сили у виконавця не було, постанови державного виконавця у межах виконавчого провадження №80220838 є правомірними та не підлягають скасуванню.
Суд не приймає доводи позивача щодо пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом строків, визначених цією статтею. Разом з тим пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону передбачено, що на період дії воєнного стану в Україні строки, визначені цим Законом, перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
З огляду на викладене, на час пред`явлення постанови про накладення адміністративного стягнення до виконання строк пред`явлення виконавчого документа не може вважатися пропущеним, оскільки перебіг таких строків перервано у зв`язку із запровадженням та дією воєнного стану в Україні.
Крім того, як встановлено судом, у межах виконавчого провадження державним виконавцем було вжито заходів примусового виконання рішення, у результаті чого з позивача було стягнуто грошові кошти у відповідному розмірі. У зв`язку з фактичним виконанням рішення державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання рішення в повному обсязі.
Отже, враховуючи, що рішення, яке підлягало примусовому виконанню, фактично виконано, а грошові кошти стягнуто, суд дійшов висновку, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Відмовити у задоволенні адміністративного позову. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Лисенко В.І.