ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
16 квітня 2026 року 	Справа № 280/1049/26 м.Запоріжжя	

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7, код ЄДРПОУ 13559341) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі – відповідач), в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11 серпня 2025 року № 084650012383;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію ОСОБА_1 з 06.12.2024 року, зарахував до загального стажу роботи: період з 01.09.1985 по 18.06.1988 року, з 14.06.1991 по 16.04.1992, з 03.05.2001 по 28.01.2005, з 01.02.2006 по 31.05.2006 року, з 01.12.2006 року по 31.06.2007 року, з 01.01.2009 по 31.01.2009, з 01.01.2022 року по 15.07.2022 року та зарахував до пільгового періоду роботи за списком №2 : періоди з 01.09.1985 по 18.06.1988, з 20.06.1988 року по 11.05.1990, з 01.06.1990 року по 13.06.1991, з 14.06.1991 року по 16.04.1992 року, з 20.04.1992 по 16.11.1992, з 14.12.1992 по 18.07.1994, з 12.12.1994 по 11.03.1996, з 17.09.1996 по 08.09.1997, з 07.10.1997 по 01.04.1999, з 02.04.1999 по 01.10.1999, з 02.10.1999 по 06.04.2001, з 03.05.2001 по 28.01.2005, з 19.09.2005 по 12.02.2009, з 26.10.2009 по 31.12.2009, з 22.12.2010 по 29.09.2011, з 01.05.2015 по 31.05.2015, з 28.09.2021 по 28.09.2021, з 01.01.2022 по 15.07.2022. 
Мотивуючи позовні вимоги представник позивач посилається на те, що позивач 04.08.2025 звернувся із заявою про призначення пенсії, однак рішенням відповідача № 084650012383 йому відмовлено з мотивів незарахування періоду навчання з 01.09.1985 по 18.06.1988 через розбіжності в написанні прізвища та по батькові в дипломі; період роботи з 14.06.1991 по 16.04.1992 у Соборі Олександра Невського через відсутність документів про сплату страхових внесків, період роботи в рф з 03.05.2001 по 28.01.2005, період роботи з 01.01.2022 по 15.07.2022 через відсутність відомостей про сплату страхових внесків у персоніфікованому обліку, а до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано період роботи з 26.10.2009 по 15.07.2022 за довідкою № 1552 з мотивів відсутності підпису головного бухгалтера. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки подані ним документи підтверджують спірні періоди, а формальні недоліки в оформленні документів, відсутність відомостей про сплату внесків або подальше припинення участі України чи російської федерації у міжнародних угодах не можуть позбавляти його права на належне пенсійне забезпечення. Також позивач посилається на те, що періоди роботи на шкідливих та важких роботах підтверджуються трудовою книжкою та іншими наданими документами, а працівник не може нести негативні наслідки порушень, допущених роботодавцем чи органами державної влади. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 16.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. 
10.03.2026 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечено. Відповідач посилається на те, що право на пенсію за віком на пільгових умовах за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV мають чоловіки після досягнення 55 років, за наявності не менше 30 років страхового стажу, з яких не менше 12 років 6 місяців — на роботах за Списком № 2. Також відповідач зазначає, що документи позивача не дають підстав для зарахування спірних періодів, оскільки містять недоліки оформлення, не підтверджують повний робочий день у шкідливих умовах праці, не підтверджують сплату внесків за окремі періоди, а довідка № 1552 не відповідає вимогам пункту 20 Порядку № 637. На підставі викдаденого у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
Відповідно до приписів Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступні обставини.
Судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.08.2025 подав заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яке прийняло рішення від 11.08.2025 № 084650012383 про відмову у призначенні пенсії. 
У спірному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 9 місяців 13 днів, пільговий стаж за Списком № 2 — 11 років 1 місяць 22 дні. Також у рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано: період роботи в ОСОБА_2 з 14.06.1991 по 16.04.1992; період роботи з 03.05.2001 по 28.01.2005 в російській федерації; період навчання з 01.09.1985 по 18.06.1988; період роботи з 01.01.2022 по 15.07.2022. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 26.10.2009 по 15.07.2022 за довідкою № 1552. 
Отже, зі змісту оскарженого рішення вбачається, що як окремі підстави відмови у призначенні пенсії відповідач зазначив лише: незарахування до страхового стажу періоду роботи в ОСОБА_2 з 14.06.1991 по 16.04.1992; незарахування до страхового стажу періоду роботи в російській федерації з 03.05.2001 по 28.01.2005; незарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1985 по 18.06.1988; незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.2022 по 15.07.2022; а також незарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду роботи з 26.10.2009 по 15.07.2022 згідно з довідкою № 1552. 
Інші періоди, на зарахуванні яких наполягає позивач, у спірному рішенні як самостійні мотиви відмови не наведені. 
Не погодившись із правомірністю прийнятого відповідачем рішення про відмову у призначені пенсії, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.
Відносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж — це період, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними системи персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження цієї системи — на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше.
За пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, які визначають право на пенсію на пільгових умовах, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Щодо незарахування періоду навчання з 01.09.1985 по 18.06.1988 суд зазначає таке.
Пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування до стажу роботи часу навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах. Пункт 8 Порядку № 637 передбачає, що час навчання підтверджується дипломами, свідоцтвами, посвідченнями, а також іншими документами, виданими на підставі архівних даних.
Підставою відмови в зарахуванні цього періоду відповідач визначив розбіжності у написанні прізвища та по батькові в дипломі. Водночас Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатися тягар доведення достовірності даних у документах, а працівник не може нести негативні наслідки через недоліки в оформленні документів не з його вини. Формальні розбіжності у написанні прізвища та по батькові самі по собі не спростовують факт навчання, якщо належність документа особі може бути встановлена в сукупності з іншими доказами.
Отже, відмова у зарахуванні цього періоду лише з підстав формальних розбіжностей у написанні персональних даних без оцінки інших ідентифікуючих обставин є необґрунтованою.
Щодо незарахування періоду роботи в Соборі Олександра Невського з 14.06.1991 по 16.04.1992 суд зазначає таке.
Підставою відмови в зарахуванні цього періоду відповідач визначив відсутність документів про сплату страхових внесків. Разом з тим зазначений період припадає на час до впровадження сучасної системи персоніфікованого обліку, а тому підлягає оцінці за правилами законодавства, чинного на той час.
Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначив, що працівник не може відповідати за неналежне ведення документації роботодавцем. У постанові від 17.07.2019 у справі № 302/757/17-а Верховний Суд вказав, що відсутність окремих архівних чи супровідних документів не може автоматично позбавляти особу права на зарахування стажу, якщо факт роботи підтверджується належними доказами.
Таким чином, відсутність окремих відомостей про сплату внесків за період 1991–1992 років, за наявності документів, що підтверджують сам факт роботи, не могла бути достатньою підставою для відмови у зарахуванні цього періоду до страхового стажу.
Щодо незарахування періоду роботи в російській федерації з 03.05.2001 по 28.01.2005 суд зазначає таке.
На момент набуття позивачем цього стажу діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, стаття 6 якої передбачала врахування трудового стажу, набутого на території будь-якої держави-учасниці, для встановлення права на пенсію. Також діяла Угода між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993, відповідно до якої трудовий стаж, у тому числі пільговий, набутий на території обох держав, підлягав взаємному визнанню.
Постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328, якою Україна вийшла з Угоди від 13.03.1992, регулює правовідносини на майбутнє та не скасовує юридичного значення стажу, правомірно набутого особою в період дії цієї Угоди.
Отже, сам по собі факт виконання роботи на території російської федерації не міг бути достатньою підставою для відмови у зарахуванні цього періоду без належної оцінки поданих позивачем документів.
Щодо незарахування періоду роботи з 01.01.2022 по 15.07.2022 суд зазначає таке.
Відповідач відмовив у зарахуванні цього періоду, пославшись на відсутність відомостей про сплату страхових внесків згідно з індивідуальними відомостями застрахованої особи.
Верховний Суд у постанові від 28.01.2025 у справі № 300/8132/23 зазначив, що під час вирішення питання про зарахування періоду роботи до страхового стажу пенсійний орган та суд повинні оцінювати всі наявні докази, які підтверджують факт трудових відносин та правову природу відповідного періоду. У цій же постанові Верховний Суд підтримав висновок про скасування відмови Пенсійного фонду та повторний розгляд заяви у випадку, коли пенсійний орган не здійснив належної перевірки всіх доказів.
Отже, сама лише відсутність відомостей у персоніфікованому обліку, без оцінки поданих документів та без витребування додаткових матеріалів, не може вважатися достатньою підставою для відмови у зарахуванні цього періоду стажу.
Щодо незарахування до пільгового стажу періоду з 26.10.2009 по 15.07.2022 за довідкою № 1552, суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 спеціальний стаж підтверджується, зокрема, уточнюючими довідками підприємств або їх правонаступників.
Згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності
Виходячи із системного аналізу вищевказаних правових норм, суд дійшов висновку, що у випадку наявності сумнівів з приводу наданих позивачем документів, відповідач не був позбавлений встановленого законом права вчинити відповідні дії щодо проведення їх перевірки.
Верховний Суд у постанові від 21.11.2018 у справі № 672/914/16-а та у постанові від 11.07.2019 у справі № 127/1849/17 зазначив, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви щодо їх обґрунтованості самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а дійшла висновку, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць не може бути підставою для відмови у зарахуванні спеціального стажу, оскільки відповідальність за це покладається на роботодавця, а не на працівника.
Таким чином, відсутність у довідці № 1552 підпису головного бухгалтера без витребування додаткових документів, без перевірки її обґрунтованості та без оцінки інших доказів у сукупності не може вважатися достатньою правовою підставою для відмови у зарахуванні відповідного періоду до пільгового стажу.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує такого суб`єкта вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Отже, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність спірного рішення в частині тих підстав відмови, які прямо викладені у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.08.2025 № 084650012383. 
За таких обставин належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання зазначеного рішення протиправним, його скасування та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 04.08.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Разом з тим, у частині вимог позивача щодо зарахування інших періодів роботи та навчання, які не були предметом розгляду відповідача та не зазначені у спірному рішенні як самостійні підстави відмови, підстави для їх безпосереднього вирішення судом у цій справі відсутні. Оскільки відповідач не надавав правової оцінки зазначеним періодам по суті, суд не може підміняти суб`єкта владних повноважень у вирішенні цього питання вперше. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що разом із позовною заявою позивачем заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі. На підтвердження майнового стану до матеріалів справи додано довідки про відсутність доходу за 2024 та 2025 роки.
Відповідно до частини першої статті 133 КАС суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. 
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може за її клопотанням відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.
З огляду на подані позивачем докази відсутності доходу за 2024 та 2025 роки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Частиною третьою статті 4 цього Закону передбачено, що при поданні процесуального документа в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Із 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3328 грн. Таким чином, сума судового збору за подання цього позову становить 1064 грн. 96 коп.
Оскільки позивачу відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, а позов задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України в сумі 1064 грн 96 коп. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 132, 133, 143, 243-246, 262 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити та відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7, код ЄДРПОУ 13559341) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 11.08.2025 № 084650012383 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.08.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, зокрема щодо періоду навчання з 01.09.1985 по 18.06.1988, періоду роботи в ОСОБА_2 з 14.06.1991 по 16.04.1992, періоду роботи в Російській Федерації з 03.05.2001 по 28.01.2005, періоду роботи з 01.01.2022 по 15.07.2022, питання про зарахування до пільгового стажу за Списком № 2 періоду з 26.10.2009 по 15.07.2022 за довідкою № 1552. 
У задоволенні позовних вимог в іншій частині — відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1064 грн 96 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення складено у повному обсязі та підписано 16.04.2026.

Суддя А.В. Сіпака