ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" лютого 2026 р. Справа №914/1591/25

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Бонк Т.Б.,
Суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Шатан Т.О.,
позивача: Михалевський Ю.Р.,
відповідача 1: не з`явився,
відповідача 2: Куксов В.Г.,
третьої особи: не з`явився,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» б/н від 21.11.2025 (вх. суду від 24.11.2025 № 01-05/3433/25) 
на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 (суддя Горецька З.В.)
у справі № 914/1591/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд», с. Сокільники, Львівська обл.
до відповідача 1: Сокільницької сільської ради, с. Сокільники, Львівська обл.
відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Девелопмент», м. Львів
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал», м. Львів
про: скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним рішення загальних зборів та акту приймання-передачі, витребування майна,

ВСТАНОВИВ:
21.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Сокільницької сільської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Девелопмент» про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним рішення загальних зборів та акту приймання-передачі, витребування майна.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
В порядку ч. 11 ст. 176 ГПК України, місцевий господарський суд ухвалою від 11.08.2025 у справі № 914/1591/25 позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду доказів сплати судового збору за третю позовну вимогу в розмірі 142 216,36 грн.
02.09.2025 до суду першої інстанції надійшла заява позивача про неможливість виконання вимог ухвали від 11.08.2025 та про повернення судового збору у разі залишення позову без розгляду.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.09.2025 у справі № 914/1591/25 позовну заяву залишено без розгляду.
08.09.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Гал-Девелопмент» звернулось до суду попередньої інстанції із заявою про відшкодування судових витрат, у якій просило стягнути з позивача на його користь 41 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 46 648,80 грн витрат на проведення експертизи.
Додатковим рішенням Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 заяву про відшкодування судових витрат від 08.09.2025 задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Девелопмент» 18 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Девелопмент» 46 648,80 грн витрат на проведення експертизи.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що необґрунтовані дії позивача стали підставою для понесення витрат на правову допомогу, судові витрати відповідача 2 були виправданими та необхідними, оскільки адвокат вчиняв дії на спростування позиції позивача, що відповідає принципу змагальності судочинства.
Крім цього, місцевий господарський суд акцентував, що для спростування позиції позивача, відповідач 2 був змушений скористатись правовою допомогою та довести свою позицію щодо приналежності спірного майна до нерухомого, звертаючись до експерта.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:
Не погодившись з додатковим рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» звернулось до Західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 у справі № 914/1591/25 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Девелопмент» про стягнення витрат на правничу допомогу.
Скаржник зазначає, що підставою для звернення з позовом стала саме недобросовісна поведінка відповідача. Крім того, апелянт вказує, що при стягненні з нього витрат за проведення експертизи судом не враховано, що така експертиза була проведена відповідачем з власної ініціативи, висновок експерта не було оцінено судом при вирішенні спору, тому відсутні підстави для стягнення витрат за проведення експертизи.

Відповідач 2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 залишити без змін.
Відповідач 2 зазначає, що витрати, які було стягнуто з скаржника були виправданими та співмірними з обсягом правової допомоги, що надавалася під час розгляду справи. 

Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2025 справу № 914/1591/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бонк Т.Б., суддів Бойко С.М., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» б/н від 21.11.2025 (вх. суду від 24.11.2025 № 01-05/3433/25) на додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 у справі № 914/1591/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 призначено справу № 914/1591/25 до розгляду у судовому засіданні на 03.02.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.02.2026 задоволено клопотання скаржника та відкладено розгляд справи № 914/1591/25 на 24.02.2026.
У судовому засіданні 24.02.2026 скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, відповідач 2 заперечив такі доводи з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, сторони надали суду пояснення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.

При перегляді додаткового рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась таким:
Предметом апеляційного оскарження у цій справі є додаткове рішення суду першої інстанції, яким стягнуто з позивача на користь відповідача 2 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 500 грн та 46 648,80 грн витрат на проведення експертизи.
У статті 130 ГПК України "Розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду" закріплений розподіл судових витрат, зокрема у разі залишення позову без розгляду.
Частина п`ята статті 130 ГПК України встановлює, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Зі змісту зазначеної норми можна дійти висновку, що у випадку залишення позову без розгляду, відповідач має право заявити про відшкодування позивачем понесених витрат.
Судові витрати – це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (пункт 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).
Слід зазначити, що Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які встановлювали б критерії визначення необґрунтованості дій позивача в контексті застосування частини п`ятої статті 130 ГПК України, однак очевидно, що під такими діями не можна розуміти реалізацію позивачем своїх процесуальних прав; близька за змістом правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.07.2021 у справі № 910/13025/19, від 02.09.2021 у справі № 922/2568/20, від 23.12.2021 у справі № 910/16777/20.
Так, відповідно до приписів частини 5 ст.130 ГПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, необхідно довести, а суду – встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема:
- чи діяв позивач недобросовісно, пред`явивши позов;
- чи систематично протидіяв правильному вирішенню спору;
- чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача;
- чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Близька за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі №922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі №924/804/20.
У постановах від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 02.12.2024 у справі № 904/217/24, Верховний Суд зазначив, що обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Сокільницької сільської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал– Девелопмент» про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним рішення загальних зборів та акту приймання-передачі, витребування майна.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено три позовних вимог та сплачено судовий збір за три вимоги немайнового характеру.
Відповідач 2 у відзиві на позовну заяву зазначив, що спірне майно, яке просить витребувати позивач є нерухомим.
У відповіді на відзив позивач ствердив, що доводи ТОВ «Гал-Девелопмент» про те, що спірне майно є нерухомим безпідставні.
У запереченні на відповідь на відзив з посиланням на висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 10.07.2025 № 2490-Е зазначено, що об`єкт «Підвідний водопровід від місця врізки до камери обліку по вул. Григорія Сковороди, Каналізаційний колектор по вул. Григорія Сковороди, КНС Західної частини с. Сокільники, напірний колектор від КНС до місця врізки в с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області» є нерухомим майном.
В означеному експертному висновку вказано, що такий підготовлений для подання до Господарського суду Львівської області у справі № 914/1591/25.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що для спростування позиції позивача, відповідач 2 був змушений скористатись правовою допомогою та довести свою позицію щодо приналежності спірного майна до нерухомого.
Приналежність спірного майна до нерухомого слугувала підставою для задоволення судом першої інстанції клопотання відповідача від 15.07.2025 про залишення позовної заяви без руху та встановлення позивачу строку для сплати судового збору за звернення до суду із позовною вимогою майнового характеру. В подальшому, несплата судового збору на виконання вимог ухвали суду була підставою для постановлення судом першої інстанції ухвали про залишення позову без розгляду.
Апеляційний суд враховує висновок Верховного Суду у постанові від 20.10.2025 у справі № 926/101/25, відповідно до якого: «Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, проте реалізація такого права позивачем у будь-якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним як відповідача. Тобто, отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав був змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею, і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги».
За таких обставин, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у відповідача 2 права заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи на підставі частини 5 статті 130 ГПК України.

Судами встановлено, що представництво Товариства з обмеженою відповідальністю «Гал-Девелопмент» здійснювалося адвокатом Куксовим Владиславом Геннадійовичем на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги від 03.06.2025.
Згідно акту надання правової допомоги, адвокат надав такі послуги:
- проведення правового аналізу документів, що пов`язані із позовом (6 000,00 грн);
- надання усних консультації з будь-яких правових питань та положень чинного законодавства України, що торкаються позову (6 000,00 грн);
- складання відзиву на позовну заяву (6 000,00 грн);
- складання заперечення на відповідь на відзив (3 000,00 грн);
- складання клопотання про залишення позовної заяви без руху (3 000,00 грн);
- участь у суді першої інстанції (17 500,00 грн).
Товариство з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» подало заперечення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що необхідними, співмірними та обґрунтованими є витрати на правову допомогу в розмірі 18 500,00 грн, що складається з таких наданих послуг:
- проведення правового аналізу документів та складання відзиву на позовну заяву – 6 000,00 грн;
- надання усних консультації – 1 000,00 грн;
- складання заперечення на відповідь на відзив – 3 000,00 грн;
- складання клопотання про залишення позовної заяви без руху – 1 500,00 грн;
- участь в судових засіданнях – 7 000,00 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів враховує також правову позицію Верховного Суду у постановах від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд зазначає, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. При цьому суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони ураховуючи не тільки те, чи були вони фактично понесені, але і оцінювати їх необхідність, обґрунтованість, фактичність та неминучість.
Зазначені висновки узгоджуються із висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі № 550/936/18, від 04.06.2019 у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у зазначеній справі від 12.09.2019, а також у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 26.05.2020 у справі № 908/299/18.
Місцевий господарський суд вказав, що проведення правового аналізу документів є складовою процесу написання відзиву на позовну заяву, тому недоцільно розмежовувати вказані поняття та штучно збільшувати кількість наданих послуг. 
Крім того, як звернув увагу суд першої інстанції, заявник не надав доказів на підтвердження необхідності проведення консультацій на загальну суму 6 000,00 грн. 
Суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку, що написання клопотання про залишення позовної заяви без руху є простим по своїй суті документом, не потребує застосування великої кількості законодавчих норм та витрати надмірного часу.
В той же час, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо співмірності заявлених витрат за складення заперечення на відповідь на відзив в розмірі 3 000,00 грн. 
Апеляційний суд зазначає, що заперечення на відзив, викладені на одній сторінці, є по своїй суті клопотанням про долучення висновку експерта, до якого відповідачем долучено також рахунок № 25-2490 від 04.06.2024 за експертизу в розмірі 46 648,80 грн.
Отже, суд першої інстанції правомірно присудив до стягнення з позивача на користь відповідача витрати за проведену експертизу, а стягнення 3 000 грн за підготовку клопотання про долучення такого висновку експерта є таким, що не відповідає критерію реальності та необхідності, тому у стягненні 3 000 грн за складання заперечення на відповідь на відзив слід відмовити повністю.
Крім цього, апеляційний суд зауважує, що у суді першої інстанції під час розгляду даної справи відбулось три судові засідання незначної тривалості та як слідує з протоколів судових засідань на розгляд суду не було подано додаткових заяв, клопотань, що підлягали вирішенню безпосередньо в судовому засіданні та потребували б здійснення адвокатом додаткових процесуальних дій.
З огляду на викладене, враховуючи критерії реальності, співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про зменшення заявлених витрат за участь в судових засіданнях до 2 500 грн.
Надавши оцінку поданим відповідачем доказам на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи обставини справи та вищенаведені критерії оцінки таких витрат, керуючись статтями 126, 129 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково присудив до стягнення з позивача на користь відповідача 2 витрати на правову допомогу в розмірі 18 500 грн та такі підлягають зменшенню до 11 000,00 грн.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез?ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 у справі № 914/1591/25 частковому скасуванню.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 130, 236, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» бн від 21.11.2025 (вх. суду від 24.11.2025 № 01-05/3433/25) – задоволити частково.
2. Додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 у справі № 914/1591/25 – частково скасувати.
Пункт 2 резолютивної додаткового рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 у справі № 914/1591/25 викласти в наступній редакції:
« 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ремспецбуд» (ЄДРПОУ: 32839190; адреса: 81130, Львівська обл., Львівський р-н., с. Сокільники, вул. Сковороди, буд. 26, кв. 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» (ЄДРПОУ 41340993; адреса: 79005, м. Львів, вул. К. Левицького, 22/1) 11 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.»
3. В решті додаткове рішення Господарського суду Львівської області від 04.11.2025 у справі № 914/1591/25– залишити без змін.
4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

суддя С.М. Бойко

суддя Г.Г. Якімець