МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2026 р.  	№ 400/573/26 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. в порядку спрощеного позовного провадження розглянув адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області, вул. Героїв Небесної Сотні, 38,м. Баштанка,Миколаївська область, Баштанський район,56101, 	

про	визнання протиправним та скасування рішення від 22.12.2025 року № 407; зобов`язання вчинити певні дії,	

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області (далі – відповідач), в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 22.12.2025 року № 407;
- зобов`язати Виконавчий комітет Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про взяття на квартирний облік без факту відсутності у позивача власного житла.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач належить до осіб, які мають право на поліпшення житлових умов, а прийняте відповідачем рішення є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки таким рішенням порушено його конституційне право на поліпшення житлових умов.
У встановлений судом строк відповідач подав відзив, в якому позов заперечив повністю та зазначив, що на засіданні житлової комісії при виконовчому комітеті Баштанської міської ради 11.12.2025 року було розглянуто заяву позивача та доданий до неї пакет документів. Зі змісту наданих документів встановлено склад сім`ї заявника становить 3 особи: заявник, дружина та донька, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Також встановлено, що будинок житловою площею 57,1 кв.м. на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (батьку заявника). Відповідно до даних з Реєстру територіальної громади та картотеки реєстрації осіб за вищевказаною адресою зареєстровано 5 осіб. Згідно із п.1 ст.34 Житлового кодексу України та п.13 Постанови Ради Міністрів України РСР і Української Республіканської ради Професійних Спілок від 11.12.1984 року №470, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які забезпечені житловою площею нижче за рівень, а саме: менше 7 кв.м. на одну особу в містах та не більше 8 кв.м. у сільській місцевості.
Ухвалою від 22.01.2026 року суд відкрив провадження у спарві та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 є громадянином України та учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 20.10.2024 року серії НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки виданої КП «Баштанське районне бюро технічної інвентаризації» від 11.11.2025 року № 68, зазначено що право приватної власності по Баштанському районі Миколаївської області з 15.07.1992 по 11.11.2025 року за ОСОБА_1 не зареєстровано.
Позивач не має власного житла та проживає разом зі своєю дружиною та донькою у будинку його батьків, який належить батькам на праві власності.
17.11.2025 року позивач звернувся із заявою до Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області про взяття його на квартирний облік як особи, що потребує поліпшення житлових умов. Щодо наявності пільги повідомив, що є учасником бойових дій, та надав відповідні підтверджуючі документи.
Рішенням Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 22.12.2025 року № 407 позивачу було відмовлено у взятті на квартирний облік з підстав того, що забезпеченість житловою площею на одну особу становить 11,4 кв.м., що перевищує встановлену норму.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі – Закон № 2011) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Соціальний захист військовослужбовців – це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (с. 1 Закону № 2011).
Згідно із ст. 1-2 Закону № 2011 військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону № 2011).
Частиною 1 ст. 12 Закону №2011 визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011).
Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення. 
Як встановлено з матеріалів справи, позивач є особою, яка має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни.
Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі – Закон № 3551), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Як передбачено ч. 1 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Відповідно до положень ст.ст. 9, 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.
Згідно із ч. 1 ст. 34 ЖК України потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:
1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України;
2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;
3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;
4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;
5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;
6) які проживають у гуртожитках.
Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється цим Кодексом та законодавством України (ч. 1 ст. 38 ЖК України).
Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов:
за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті (абз. 1 ч. 1 ст. 39 ЖК України).
Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання регулюється Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими Постановою Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 року № 470 (далі – Правила №470).
Пунктом 8 Правил № 470 визначено, що квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням – також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.
Згідно із п. 12 Правил № 470 у виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів ведення квартирного обліку покладається на відділи по обліку і розподілу жилої площі, а там, де таких відділів нема, – на службових осіб, призначених рішенням виконавчого комітету. На підприємствах, в установах, організаціях облік ведеться житлово-побутовими (житлово-комунальними) відділами, а в разі їх відсутності - працівниками, призначеними адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації за погодженням з профспілковим комітетом.
Відповідно до п. 13 Правил № 470 на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.
Судом встановлено, що позивач не має власного житла та проживає разом зі своєю дружиною та донькою у будинку його батьків разом з ними, який належить їм на праві власності.
А отже позивач, як учасник бойових дій має право на першочергове забезпечення жилою площею, як особа що потребує поліпшення житлових умов.
Крім того суд зазначає, що забезпечення житловою площею на одну особу у розмірі 11,4 кв. м (що перевищує норму 7 кв. м, визначену виконавчим комітетом Баштанської міської ради) не позбавляє його права бути взятим на квартирний облік, як особи, яка потребує поліпшення житлових умов, оскільки вказана частка є меншою за норму, встановлену статтею 47 ЖК України - 13, 65 кв. м.
Відповідно до п. 18 Правил № 470 заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, – за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об`єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.
Дослідженими судом доказами підтверджено, що позивач до заяви надав відповідачу всі необхідні документи, які належним чином підтверджували право позивача на забезпечення житлом. Однак такі документи відповідачем враховані не було та безпідставно відмовлено у зарахуванні позивача на квартирний облік.
За встановлених обставин суд доходить висновку, що оскаржуване рішення виконавчого комітету, не відповідає критеріям обґрунтованості та розсудливості, прийняте без урахування всіх обставин у справі, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.
Зважаючи на всі встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.
Судові витрати по справі відсутні.
Керуючись ст.ст 2, 19, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд – 
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області (вул. Героїв Небесної Сотні, 38,м. Баштанка,Миколаївська область, Баштанський район,56101, ідентифікаційний код 26361868) – задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області від 22.12.2025 року № 407 про відмову у взятті ОСОБА_1 на квартирний облік.
3. Зобов`язати Виконавчий комітет Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області (вул. Героїв Небесної Сотні, 38,м. Баштанка,Миколаївська область, Баштанський район,56101, ідентифікаційний код 26361868) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) від 17.11.2025 року про взяття на квартирний облік, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар