ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

23 квітня 2026 року   місто Чернівці справа №719/217/25
провадження №22-ц/822/599/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Судді-доповідача Височанської Н. К.
суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 26 січня 2026 року та на додаткове рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 11 лютого 2026 року, головуючий в суді першої інстанції суддя Луців О.В.,

В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.
Посилалася на те, що вона проживає в квартирі АДРЕСА_1 . Дана квартира належить їй на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 148140060 від 05 грудня 2018 року.
21 вересня 2024 року вона звернулась до диспетчерської служби ТОВ «Аванті+» про те, що у неї з`явилась волога на стелі кухні. В подальшому такі заявки поступали до диспетчерської служби ТОВ «Аванті+» 23 та 24 вересня 2024 року. 
24 жовтня 2024 року комісією у складі головного інженера Мазура О.Ц., менеджера житлового будинку Путренкової М.Ю., начальника дільниці з експлуатації та ремонту житлового фонду Яковець С.П. в присутності представника потерпілої сторони ОСОБА_1 обстежено квартиру АДРЕСА_2 , про що складено акт про наслідки затоплення (залиття) житлового приміщення. 
Згідно із даним актом причиною залиття квартири АДРЕСА_2 став недогляд за сантехнічним обладнанням мешканцем квартири АДРЕСА_3 , де проживає відповідач ОСОБА_2 , а саме лопнула чавунна каналізаційна труба до унітазу в туалеті. Стічні води з тріщини потрапляли на підлогу та через плити перекриття у нижче розташовану квартиру. В подальшому мешканці вищевказаної квартири самостійно замінили відвід труби діаметром 100 мм до загального каналізаційного стояка.
Відповідно до висновку експерта №200 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, для подальшого подання до суду, на підставі договору від 05.11.2024 року встановлено, що розмір матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 визначений станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, становить - 33474,00 грн., з ПДВ. Також, за складання даного висновку позивачем було сплачено на рахунок експерта кошти в розмірі 7264,00 грн., даний факт підтверджується рахунком № 122 від 04 листопада 2024 року. 
Вказує, що при зверненні позивача до відповідача останній відмовляється від відшкодування завданої шкоди та уникає зустрічі із ОСОБА_3 .
Просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, у розмірі 33474,00 грн. і судові витрати у розмірі 17559,20 грн., що включають в себе витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.; витрати за складання висновку експерта № 200 будівельно-технічної експертизи в розмірі 7264,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9084,00 грн.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 26 січня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовлено.

Додатковим рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 11 лютого 2026 року заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі на рішення суду від 26 січня 2026 року, адвокат Батраков М.Ю., який діє в інтересах позивачки ОСОБА_1 вказав, що судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 01 вересня 2025 року звернувся до ТОВ Аванті+ із заявою про створення комісії та повторне обстеження стояка водопостачання та водовідведення в його квартирі АДРЕСА_4 , з метою встановлення дійсних причин протікання води, що призвело до затоплення квартири позивачки. 
Проте, поза увагою суду залишились ті обставини, що відповідач ігнорував розгляд даної справи, у зв`язку із чим, 23 квітня 2025 року винесено заочне рішення, та залишилась не встановленою та обставина, по якій причині він не звертався із даною заявою раніше, при тому, що раніше він вже усунув причину затоплення, а нових скарг у ТОВ «Аванті+» від сусідів не надходило. 
Після скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де він зазначив, що у квартирі АДРЕСА_4 ніхто не проживає і не користується послугами водопостачання та відведення. Дані твердження не відповідають дійсності, що встановлено у ході розгляду справи, оскільки як показали відповідач та його представник, у квартирі проживають відповідач і його син. 
Крім того, відповідно до інформації з ДКП Управління «Тепловодоканал» м. Новодністровськ (відповідь №312 від 08.12.2025 на адвокатський запит) у квартирі АДРЕСА_4 користуються послугами з водопостачання та водовідведення. 
24 жовтня 2024 року комісією у складі головного інженера Мазура О.Ц., менеджера житлового будинку Путренкової М.Ю., начальника дільниці з експлуатації та ремонту житлового фонду Яковець С.П. в присутності представника потерпілої сторони ОСОБА_1 обстежено квартиру АДРЕСА_2 , про що складено акт про наслідки затоплення (залиття) житлового приміщення. 
Згідно з актом про наслідки затоплення (залиття) житлового приміщення, причиною залиття квартири АДРЕСА_2 став недогляд за сантехнічним обладнанням мешканцем квартири АДРЕСА_2 . У даній квартирі АДРЕСА_3 , де проживає відповідач, ОСОБА_2 , лопнула чавунна каналізаційна труба до унітазу в туалеті. Стічні води з тріщини потрапляли на підлогу та через плити перекриття у нижче розташовану квартиру. 
В подальшому мешканці вищевказаної квартири самостійно замінили відвід труби діаметром 100 мм до загального каналізаційного стояка. 
Проте, судом першої інстанції в оскаржуваному рішення зазначено про помилковість визначення працівниками ТОВ «Аванті+» причин залиття квартири ОСОБА_1 в акті від 24 жовтня 2024 року, що, як зазначено судом, окрім показів свідків, підтверджується також іншими встановленими судом обставинами, а саме, після заміни труб ОСОБА_2 волога пляма на стелі кухні позивачки далі збільшувалась; натомість поточний ремонт тріщини в загальнобудинкових мережах усунув проблему затоплення квартири ОСОБА_1 ; після розмурування ніші, в якій проходили загальнобудинкові мережі, виявлено вологу трубу з тріщиною; квартира ОСОБА_2 знаходиться поверхом вище квартири ОСОБА_1 , однак не над нею, а в сусідньому під`їзді, проте у квартирі ОСОБА_5 , яка розміщена під квартирою відповідача, у 2024 році було абсолютно сухо, тоді як у кухні позивачки збільшувалась волога пляма. 
Позивачка та її представник не погоджуються з твердженням суду першої інстанції про помилковість зазначеного акту, оскільки в ході пошуку причин залиття квартири позивачки працівникам ТОВ «Аванті+» не вдавалось попасти у квартиру АДРЕСА_4 , оскільки їм не відчиняли двері. І лише після скарг у міську раду і поліцію син відповідача ОСОБА_2 впустив у квартиру представника ТОВ «Аванті+», якою встановлено причину залиття квартири АДРЕСА_2 . 
Інших можливих варіантів залиття не розглядалось, оскільки члени створеної з даного питання комісії були впевнені в тому, що саме це є причиною. 
Після усунення причини залиття (заміни частини труби у квартирі АДРЕСА_3 ) пляма від залиття у квартирі АДРЕСА_2 перестала збільшуватись, у зв`язку із чим позивачка почала шукати шпалери для того, щоб зробити ремонт. Проте, не могла знайти такі шпалери, тому не розпочала ремонт. 

Разом з тим, у вересні 2025 року у неї знову почалось залиття, пляма від якого продовжила збільшуватись. Також відбулося залиття квартири АДРЕСА_5 . 
В подальшому було встановлено, що затоплення у вересні 2025 році сталося через тріщину каналізаційної труби навпроти квартири АДРЕСА_3 . Як показали свідки у ході розгляду справи зазначена тріщина є причиною залиття квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 . Проте, можливе воно лише за умови, якщо на п`ятому поверсі будуть зливати воду, яка буде сочитися із зазначеної тріщини. 
Згідно із інформацією з ДКП Управління «Тепловодоканал» м. Новодністровськ (відповідь №335 від 30.12.2025 на адвокатський запит з додатками (карти розрахунків по особовим рахункам 16с-45 та 16с-58)), яка наявна в матеріалах справи, у квартирах АДРЕСА_7 та АДРЕСА_8 у період з червня по грудень 2024 року не користувалися послугами з водопостачання та водовідведення, а у подальшому із січня 2025 року по грудень 2025 року у квартирі АДРЕСА_9 почали користуватися послугами з водопостачання та водовідведення.
Таким чином, навіть при наявності вищезазначеної тріщини каналізаційної труби навпроти квартири АДРЕСА_4 , виключається можливість залиття квартири АДРЕСА_2 з цієї причини, оскільки у 2024 році на п`ятому поверсі не користувалися послугами водопостачання та водовідведення. А при даними послугами мешканцями квартири АДРЕСА_9 у 2025 році імовірно призвело до виникнення зазначеної вище тріщини і подальшого залиття квартири не лише АДРЕСА_10 . 
Проте, предметом розгляду даної справи є відшкодування шкоди завданої залиттям квартири АДРЕСА_1 21 вересня 2024 року. Документи, які б указували на інші причини, ніж зазначені в акті від 24 жовтня 2024 року, що стало підставою залиття квартири АДРЕСА_1 21 вересня 2024 року, в матеріалах справи відсутні, а акти складені у вересні 2025 року стосуються залиття квартир саме у 2025 році, а не у 2024 році, майже рік пройшов між даними подіями. 
Дане також узгоджується з наданими показами сусідки ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_6 , яка зазначила, що до вересня 2025 року останніми роками її не затоплювали сусіди з квартири АДРЕСА_3 , хоча раніше неодноразово топили її. 
Вважає, що при винесенні заочного рішення від 23 квітня 2025 року Новодністровський міський суд Чернівецької області дійшов правильних висновків, а відповідач навмисне уникав розгляду справи та отримання із суду документів допоки приватним виконавцем не було накладено на його рахунки арешт, після чого шляхом введення суду в оману домігся перегляду даного рішення суду. Враховуючи викладені обставини, вважає, що дане рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки доказів, у результаті чого підлягає скасуванню.
Просив позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 33474,00 грн., стягнути судові витрати в розмірі 17559,20 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 20 копійок).

В апеляційній скарзі на додаткове рішення вказав, що на підтвердження витрат на правову допомогу повинні бути надані саме договір про надання правничої допомоги та документи, що свідчать про оплату, однак суд першої інстанції всупереч вимогам закону визнав достатніми подані документи (ордер, акт, квитанція) для задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Без тексту договору суд позбавлений можливості перевірити співмірність витрат із складністю справи та обсягом виконаних робіт, як того вимагає частина 4 статті 137 Цивільно процесуального кодексу України, оскільки неможливо встановити, чи відповідають заявлені 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок тим умовам, про які сторони домовлялися на момент укладення правочину.
Просив скасувати додаткове рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 11 лютого 2026 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_4 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити в повному обсязі.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
Встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05 грудня 2018 року.
Відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 18 лютого 2009 року.
24 жовтня 2024 року комісією з числа працівників ТОВ «Аванті+» складено акт про залиття квартири АДРЕСА_2 , в якому зазначено, що у вище розташованій квартирі АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_2 , лопнула чавунна каналізаційна труба (відвід діаметром 100 мм) до унітазу в туалеті. Стічні води з тріщини потрапляли на підлогу та через плити перекриття у нижче розташовану квартиру АДРЕСА_2 . Мешканці квартири АДРЕСА_3 самостійно поміняли відвід труби діаметром 100 мм до загального каналізаційного стояка.
На день обстеження виявлено, що на кухні в квартирі АДРЕСА_2 жовта пляма на стелі та почорніли шпалери на стіні, які відшарувалися від основи.
Відповідно до висновку експерта №200 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 18 листопада 2024 року розмір матеріальної (майнової) шкоди внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 , визначений станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, становить 33474,00 грн., з ПДВ.
В процесі розгляду справи, 29 вересня 2025 року комісією з числа працівників ТОВ «Аванті+» складено акт про обстеження мереж водопостачання та водовідведення, в якому зазначено, що після того як власник квартири АДРЕСА_4 розмурував нішу, де проходять загально будинкові мережі водопостачання та водовідведення комісія виявила, що металеві труби водопостачання та чавунні труби водовідведення іржаві. Труба каналізації має вертикальну тріщину довжино до 20,0 см.

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено причинний зв`язок між діями відповідача та завданою шкодою. Суд вважав, що залиття квартири позивачки сталося через тріщину в каналізаційній трубі, яка відноситься до загальнобудинкових мереж водовідведення.
Однак колегія суддів вважає такі висновки передчасними та такими, що не відповідають зібраним у справі доказам.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).
У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 369/8038/17, вказано: «доводи касаційної скарги, що акт від 05 травня 2017 року не є належним та допустимим доказом у справі, зводяться до незгоди із письмовими доказами, оцінка яким надана судами першої та апеляційної інстанцій. Разом з цим слід вважати, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
За таких обставин, встановивши, що позивач довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, врахувавши акт про залиття квартири та висновок експерта, обставини та тривалість часу, протягом якого позивач вживає заходи для відновлення своїх порушених прав, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявив та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року у справі № 263/14437/19 вказано, що «суди не врахували, що за встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину. Доказів на спростування відсутності протиправності та вини, а також розміру завданої позивачу майнової шкоди ККП «Маріупольтепломережа» не надало, правом на призначення у справі судових будівельно-технічної та оціночної експертизи не скористалося; помилковим є висновки суду першої інстанції, що надані позивачем акти не відповідають Додатку 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, а тому є недопустимими доказами, оскільки наявність шкоди та причинний зв`язок позивач може доводити будь-якими засобами доказування. Зазначені Правила не передбачають можливість встановлення вказаних обставин виключно актом, складеним за формою Додатку 4, а в пункті 2.3.6. Правил передбачено лише можливість складення такого акту у разі залиття, аварії квартир».
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
У справі, що переглядається: позивачка вказувала, що з квартири, яка належить відповідачу, відбулося залиття належної їй квартири, на підтвердження чого надала акт про наслідки затоплення (залиття) житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_11 від 24 жовтня 2024 року.
Вказаний акт від 24 жовтня 2024 року складений комісією з числа працівників ТОВ «Аванті+». В ньому зазначено, що у вище розташованій квартирі АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_2 , лопнула чавунна каналізаційна труба (відвід діаметром 100 мм) до унітазу в туалеті. Стічні води з тріщини потрапляли на підлогу та через плити перекриття у нижче розташовану квартиру АДРЕСА_2 . Мешканці квартири АДРЕСА_3 самостійно поміняли відвід труби діаметром 100 мм до загального каналізаційного стояка.
На день обстеження виявлено, що на кухні в квартирі АДРЕСА_2 жовта пляма на стелі та почорніли шпалери на стіні, які відшарувалися від основи.
В судовому засіданні першої інстанції в якості свідків були допитані два члени комісії, які складали цей акт, зокрема, начальник дільниці з експлуатації та ремонту житлового фонду Яковець С.П. та управитель житлового будинку ОСОБА_7 .
Зокрема, свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що на диспетчерську службу декілька днів поступали заявки позивачки з приводу затоплення квартири, а саме 21 вересня та 23 вересня 2024 року. На даній квартирі був сантехнік та вона, на стелі була мокра пляма, яка свідчила, що затоплюють квартиру. Пізніше вони пішли в квартиру АДРЕСА_3 , в якій знаходився син відповідача ОСОБА_2 . Коли вона зайшла в квартиру, то побачила, що мокро біля унітазу. На вказаній квартирі вона була після отримання заявки позивачки, декілька разів, але до складання акту про залиття від 24 жовтня 2024 року.
ОСОБА_9 замінив трубу до унітаза та до ванної і на наступний раз коли вона прийшло все було замінено.
Коли складався акт від 24 жовтня 2024 року, відповідача та його сина дома не було.
Свідок ОСОБА_7 в суді пояснила, що в квартирі відповідача ОСОБА_2 проживає його син. Вона розмовляла з сином ОСОБА_2 , щоб по сусідські вони вирішили питання залиття. Також пояснила, що біля унітаза в квартирі відповідача лопнула труба, пізніше все було замінено. Ця труба – це є відвід від основного стояка каналізації до унітаза. В акті зазначено, що стічні води із тріщини цієї чугунної труби, що йде до унітаза, потрапляли на підлогу та через перекриття у нижче розташовану квартиру АДРЕСА_2 . На той момент до усунення вказаного пошкодження в квартирі відповідача була начальник дільниці Яковець С.П., вона була в квартирі АДРЕСА_3 вже після усунення цього пошкодження. Також пояснила, що вказаний акт вона вручила сину відповідача ОСОБА_9 .
Відповідно до висновку експерта №200 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 18 листопада 2024 року розмір матеріальної (майнової) шкоди внаслідок залиття приміщень квартири АДРЕСА_1 , визначений станом на час проведення експертизи, з урахуванням опосередкованих цін на будівельні матеріали, становить 33474,00 грн., з ПДВ.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами довела факт залиття її квартири, причинний зв`язок та розмір шкоди.
Проте, відповідач належними та допустимими доказами не спростував відсутність його вини в заподіянні позивачці шкоди, а також розмір завданої позивачці майнової шкоди, правом на призначення судової будівельно-технічної та оціночної експертизи не скористався.
Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував та прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.
Є безпідставними посилання суду на помилковість акту від 24 жовтня 2024 року та взяття за основу для винесення рішення у справі акту від 29 вересня 2025 року.
Так, акт про наслідки залиття квартири позивачки від 24 жовтня 2024 року був складений комісією після події затоплення квартири і є первинним документом, що засвідчує факт певної події. Крім цього, допитані в суді в якості свідків члени комісії ОСОБА_8 та ОСОБА_7 підтвердили, що на той час в квартирі відповідача була лопнувша чавунна каналізаційна труба, що веде до унітазу в туалеті.
Також вони пояснили, що в подальшому син відповідача самостійно поміняв відвід труби до загального каналізаційного стояка.
Відповідач вказані обставини та відсутність своєї вини не спростував належними та допустимими доказами, клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи на предмет залиття квартири позивачки не заявляв, хоча це є його процесуальним обов`язком.
Висновок суду першої інстанції про недоведеність вини відповідача у заподіянні позивачці шкоди внаслідок залиття належної їй квартири є помилковим, оскільки у деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини, а відповідач не довів свою невинуватість у заподіянні такої шкоди позивачці.
Є безпідставними доводи відповідача про те, що на час залиття квартири позивачці в його квартирі АДРЕСА_3 ніхто не проживав. Так, дана обставина спростовується показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які пояснили, що в квартирі проживав на той час син відповідача і йому був вручений акт від 24 жовтня 2024 року.
Крім цього, в матеріалах справи є розрахунок за водопостачання та водовідведення по особовому рахунку відповідача, з якого вбачається, що мешканці квартири АДРЕСА_3 в оспорюваний період користувалися водовідведенням та водопостачанням, сплачуючи такі послуги (а.с.128).
Що стосується акту обстеження мереж водопостачання та водовідведення квартири АДРЕСА_3 від 29 вересня 2025 року, то колегія суддів зазначає, що він був складений через рік після події залиття квартири позивачки і він не спростовує правомірність акту від 24 жовтня 2024 року. 
Отже, акт залиття від 24 жовтня 2024 року складений викликаними працівниками ТОВ «Аванті+» після залиття квартири позивачки, а другий акт від 29 вересня 2025 року (повторний) складений майже через рік після усунення причин, до призвели до залиття квартири, містить інші пошкодження в системі водовідведення і не спростовує вину відповідача у заподіянні шкоди позивачці.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду, а тому є правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи додаткове рішення
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина перша, пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , понесені судові витрати відповідача ОСОБА_2 залишаються за ним та відшкодуванню не підлягають, а тому додаткове рішення про стягнення з позивача витрат на правову допомогу підлягає скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат понесених позивачем в суді першої та апеляційної інстанціях
Позивач в поданому позові просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати в розмірі 17559,20 грн. що включають в себе витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.; витрати за складання висновку експерта № 200 будівельно-технічної експертизи в розмірі 7264,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9084,00 грн. Вказала, що підтверджуючі документи щодо понесених витрат на правову допомогу будуть надані згодом (а.с.5).
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
У частині першій статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача в суді першої інстанції представляв адвокат Батраков М.Ю. на підставі ордеру серії СЕ №1018989 від 06 березня 2025 року виданого на підставі Договору про надання правової допомоги №23/02-01 від 23 лютого 2021 року (том 1 а.с.29).
В мотивувальній частині даної постанови апеляційний суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 . 
Відповідно до положень частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача; у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом Батраковим М.Ю. надано суду першої інстанції:
-договір про надання правничої допомоги №23/02-01 від 23 лютого 2021 року (том 1 а.с.49-50);
-додаткову угоду №2 до договору про надання правничої допомоги від 03 березня 2025 року;
-квитанцію №23/02-01 від 23 лютого 2021 року.
Відповідно до додаткової угоди №2 від 03 березня 2025 року сторони домовились, що вартість послуг адвоката за одну годину становить 1514 грн.:
-зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (дві години) – 3028 грн.;
-підготовка та подання позову (чотири години) – 6056 грн., тобто всього надано адвокатом послуг клієнту на суму 9084 грн. (том 1 а.с.51).
Відповідно до квитанції №23/02-01 від 23 лютого 2021 року адвокатом Батраковим М.Ю. прийнято від ОСОБА_1 відповідно до умов договору про надання правової допомоги гонорар в сумі 9084 грн. (том 1 а.с.52).
Отож, загальна сума витрат позивача на професійну правничу допомого складає 9084 грн.
Клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу у матеріалах справи відсутнє.
Питання гонорару та рахунків визначено сторонами у вищевказаному договорі про надання правничої допомоги, клієнт прийняв від адвоката відповідні послуги та сплатив їхню вартість.
Таким чином, заявник надав докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартості.
Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).
У вказаних постановах Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
З урахуванням пункту 3 частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Колегія суддів вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 9084 грн.
Крім цього, позивачем понесені судові витрати в розмірі 7264 грн. за проведення у справі будівельно-технічної експертизи, що підтверджується рахунком №122 від 04 листопада 2024 року (том 1 а.с.26 на звороті).
Оскільки позивачка понесла витрати на проведення вище зазначеної експертизи, яка була прийнята судом під час вирішення спору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати, понесені на оплату проведеної будівельно-технічної експертизи розмірі 7264,00 грн.
Також, за подання позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (том 1 а.с.30).
За подання апеляційної скарги, позивач сплатила судовий збір в розмірі 1816,80 грн. (том 1 а.с.206), який також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Отож, врахувавши всі понесені витрати позивача, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в загальному розмірі 19376 грн. (1211,20 + 7264,00 + 9084,00 + 1816,80). 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити, рішення підлягають скасуванню. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 – задовольнити. 
Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 26 січня 2026 року та додаткове рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 11 лютого 2026 року – скасувати та ухвалити нове рішення. 
Позов ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 33474,00 (тридцять три тисячі чотириста сімдесят чотири) гривні 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 19376 (дев`ятнадцять тисяч триста сімдесят шість) гривень 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Суддя-доповідач: Н.К. Височанська
Судді: М.І. Кулянда
О.О. Одинак