ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 квітня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/12671/25 
Номер провадження 22-ц/816/1807/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Петен Я. Л. (суддя-доповідач),
суддів - Замченко А. О. , Черних О. М. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М. 

у присутності:
представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Журби Галини Михайлівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Ніколаєнко О.О. у м. Суми, повний текст якого виготовлено 27 січня 2026 року,
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

07 листопада 2025 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Журбу Г.М., звернулася до суду з позовом.
Свої вимоги мотивувала тим, щоз 28 вересня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, який розірвано заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2024 року. Мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом із нею. Вона несе самостійно усі витрати, які пов`язані з вихованням та забезпеченням дітей. 
Відповідач належної участі у вихованні дітей не бере, хоча є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я та має можливість виплачувати аліменти на утримання дітей. Тому, на думку позивача, відповідач повинен сплачувати аліменти на дітей у розмірі 1/3 частини його доходу. 
Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення із дня пред`явлення даного позову до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2026 рокупозов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07.11.2025 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є особою працездатного віку, проживає окремо від дітей. Врахувавши вимоги статей 180, 182 СК України, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити та стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07.11.2025 року і до досягнення дітьми повноліття. 
Апеляційну скаргу мотивує тим, що він перераховує позивачу (на картку сина ОСОБА_3 ) кошти на утримання дітей у загальному розмірі не менше 12 000 грн. У той же час у позивача є обов`язок також утримувати їх спільних дітей.
Судовим наказом Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 грудня 2025 року з нього на утримання дитини від іншого шлюбу стягнуто на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини його заробітку.
Також зазначає, що він наголошував в суді першої інстанції про розгляд Ковпаківським районним судом м. Суми справи № 592/19034/25 за позовом ОСОБА_7 до нього про стягнення аліментів. 23 грудня 2025 року у цій справі ухвалено рішення, яким позов задоволено та стягнуто з нього на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з 25 листопада 2025 року до досягнення сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 . 
Отже, у зв`язку з ухваленням судом оскаржуваного рішення про стягнення з нього аліментів на двох дітей у розмірі 2/6 частини його доходу, загальний розмір стягуваних аліментів перевищив 50% його доходу та склав 9/12 часток його доходу, тобто 75% доходу, що є порушенням вимог ст. 182 СК України, ст. 128 КЗпП України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». 
Вказує, що мотиви суду першої інстанції про те, що судовим наказом Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 грудня 2025 року №592/19528/25 на іншу дитину уже було стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини доходу, і що на думку суду порушить права його дітей, є виходом за межі позовних вимог, оскільки саме позивачу у цій справі, у разі незгоди з розміром аліментів на дитину за судовим наказом, належить право на пред`явлення відповідного позову. 
Оскільки, граничний розмір аліментів по усім відповідним зобов`язанням, які стягуються з нього не може бути більшим ніж 1/2 частка його доходів, тому на користь позивача може бути стягнуто не більше 1/8 частки його доходу на кожну дитину. Також судом не враховано, що кожна дитина буде отримувати не менш ніж гарантований розмір аліментів. При цьому він вживає усіх можливих заходів, щоб усі його діти мали достатній для життя рівень утримання.
Наголошує на тому, що судом має бути враховано, що позивач на утримання їх спільних дітей жодних матеріальних витрат не несе. 
У судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не прибув, про місце дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 61 зв.).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Від представника ОСОБА_1 – адвоката Журби Г.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість, а також ухвалення з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає доводи апелянта безпідставними та такими, що не спростовують правильність висновків суду та зводяться до незгоди відповідача з ухваленим рішенням. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на двох дітей, щомісячно. Такий розмір є справедливим, розумним та відповідає вимогам законодавства. Вказує, що ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7 виповнилося 18 років, а тому аліменти на його утримання підлягають стягненню лише з дати подання позову та до досягнення ним повноліття.
ОСОБА_1 у судове засідання не прибула, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. 62), її представник – адвокат Журба Г.М. у судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

З 28 вересня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2024 року (а.с.11-12).
Сторони мають двох спільних дітей: сина -  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2  (а.с.9-10). Діти проживають разом з матір`ю. 
ОСОБА_2 в іншому шлюбі має дитину - сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Судовим наказом Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 грудня 2025 року у справі №592/19528/25 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 02 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 28).
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів (а.с. 29).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Із урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) на утримання сина ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 . Такий розмір аліментів відповідатиме принципам розумності та справедливості. При його визначенні судом першої інстанції враховано наявність у відповідача на утриманні іншої дитини – ОСОБА_10 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідачем, всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів на спростування того, що він не в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку.
У той же час, відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, а тому, на думку колегії суддів, в змозі сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі. Такий розмір аліментів на утримання дітей відповідає їх потребам, є достатнім для забезпечення їх гармонійного розвитку та не спричинить порушення принципу рівності обов`язку обох батьків щодо участі в утриманні дітей. 
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідач добровільно надає кошти на утримання дітей у сумі не менше 12 000 грн, оскільки стягнення аліментів за рішенням суду не позбавляє відповідача права на власний розсуд надавати допомогу по утриманню дітей сторін. Окрім того, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження сплати ним грошових коштів на утримання дітей. 
Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що позивач не несе витрат на утримання спільних дітей, оскільки сам факт проживання дітей разом із позивачем підтверджує здійснення утримання нею спільних із відповідачем дітей. 
Позиція апеляційного суду щодо доводів апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягуваних з нього аліментів перевищує 75% його доходу
Згідно з частинами 1, 2 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. 
Отже, відповідно до вищевказаних положень закону, при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей допускається загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника до 70 відсотків. Обмеження, встановлені вказаними вище нормами, передбачені при відрахуванні із заробітної плати при виконанні судових рішень, визначають межі стягнення державним виконавцем аліментного платежу під час кожної виплати заробітної плати платнику аліментів.
Таким чином, з доходів відповідача можуть проводитися відрахування на сплату аліментів до 70 %.
Із матеріалів справи слідує, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей: сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини доходу; дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини доходу; сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1/4 частини доходу. 20 грудня 2025 року підлягає припиненню стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у зв`язку із досягненням ним повноліття. Тобто розмір відрахувань із заробітної плати на дочку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_10 становитиме 5/12 частин доходу, що не суперечить вимогам статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Позиція апеляційного суду щодо доводу апеляційної скарги стосовно неврахування судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2025 року у справі №592/19034/25 

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що встановлено вимогою частини 2 статті 77 ЦПК України.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Оскільки змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_2 19 грудня 2025 до суду першої інстанції подав відзив на позов, в якому зазначив, що у провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває справа № 592/19034/25 за позовом ОСОБА_7 до нього про стягнення аліментів на утримання другого з подружжя, що має бути враховано судом, на підтвердження чого додав копію ухвали від 26 листопада 2025 року про відкриття провадження у справі № 592/19034/25 (а.с. 27, 29). У вказаній ухвалі про відкриття провадження постановлено справу № 592/19034/25 розглядати 23 грудня 2025 року. 
13 січня 2026 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи, що переглядається, оскільки він не може з`явитися до суду та подати додаткові докази, які на той час у нього відсутні (а.с. 35). 
27 січня 2026 року, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання суду першої інстанції не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи або долучення доказів не подавав, хоча був обізнаний про ухвалення рішення Ковпаківським районним судом м. Суми 23 грудня 2025 року у справі №592/19034/25, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_7 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), до досягнення сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , трирічного віку. 
За приписами частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції наділений відповідними повноваженнями, які дозволяють йому усунути порушення, допущені судом першої інстанції при розгляді справи, зокрема щодо реалізації принципу змагальності у цивільному процесі, доказуванні сторонами тих обставин, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень.
Із урахуванням усталеної судової практики, дослідження нових доказів судом апеляційної інстанції провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.
Суд апеляційної інстанції не вбачає виняткових підстав, передбачених ч. 3 ст. 367 ЦПК України, для прийняття та дослідження на стадії апеляційного перегляду, поданого відповідачем рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 грудня 2025 року у справі №592/19034/25, оскільки колегія суддів перевіряє законність й обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції на підставі досліджених та оцінених зазначеним судом доказів. Відповідачем не надано апеляційному суду доказів неможливості подання вказаного судового рішення до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .
Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, ухвалив законне та обґрунтоване рішення суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Висновки суду щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, то відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.
Повне судове рішення складене 08 квітня 2026 року.

Головуючий -  	Я. Л. Петен	

Судді: А. О. Замченко 

О. М. Черних