Справа № 573/350/26
Провадження №1-кп/573/110/26

В И Р О К
і м е н е м У к р а ї н и
01 квітня 2026 року        м. Білопілля
Білопільський районний суд Сумської області у складі: 
головуючої судді:     ОСОБА_1 , 
з участю секретаря:    ОСОБА_2 
прокурора:     ОСОБА_3 , 
обвинуваченого:     ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 13 лютого 2026 за № 12026200570000077 по обвинуваченню

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючого, одруженого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуваючого, не особа з інвалідністю, раніше не судимого,

за ч. 3 ст. 246 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2026 близько 10:00 год. ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел направлений на незаконну порубку дерев на території та об`єкті природо-заповідного фонду – Загальнозоологічний заказник місцевого значення «Вирівський», прибув на територію вказаного заказнику місцевого значення, який знаходиться поблизу с. Горобівка Річківської ТГ Сумського району Сумської області на березі р. Вир, де діючі умисно, достовірно знаючи, що вказана територія відноситься до природо-заповідного фонду України, всупереч вимогам ст. ст. 67, 69 Лісового кодексу України, ч. 3 ст. 7, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд», без передбачуваного законом дозволу, не маючи лісорубного квитка (ордера), з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, за допомогою власної сокири, здійснив незаконну порубку одного сироростучого дерева породи «Клен американский» діаметром у місці зрубу 9х9 см., тобто повністю відокремив від кореня до ступеню припинення росту дерев, чим спричинив навколишньому природному середовищу шкоду на суму 2451,60 гривень. 
Виконуючи вищевказані дії, ОСОБА_4 розумів суспільно – небезпечний характер своїх дій, бажав їх настання та передбачав настання суспільно – небезпечних наслідків від цих дій, тобто діяв з прямим умислом.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та пояснив, що 13.02.2026 близько 10:00 год. він прибув на територію природо-заповідного фонду–Загальнозоологічний заказник місцевого значення «Вирівський», який знаходиться поблизу с. Горобівка на березі р. Вир, де без передбачуваного законом дозволу, за допомогою власної сокири, здійснив незаконну порубку одного дерева породи «Клен американский» діаметром у місці зрубу 9х9 см., тобто повністю відокремив від кореня, чим спричинив навколишньому природному середовищу шкоду. У вчиненому розкаюється.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
При цьому встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю. 
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 246 КК України, тобто незаконна порубка дерев, вчинена на території та об`єкті природо-заповідного фонду. 
Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданих збитків. 
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжували б покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуваючий, не особа з інвалідністю, непрацюючий, за місцем проживання характеризується задовільно, відшкодував заподіяну шкоду.
Також суд враховує думку представника потерпілої сторони Річківської сільської ради- ОСОБА_6 , який у своїй заяві до суду зазначив про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки останнім відшкодовано збитки, завдані злочином. 
При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.
Згідно вимог ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбаченестаттями 403,405,407,408,429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. 
Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також те, що ОСОБА_4 позитивно характеризується по місцю проживання, особа пенсійного віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Таким чином, враховуючи сукупність зазначених вище обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , з урахуванням особи винного, його відношення до скоєного, суд прийшов до висновку, що за вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу на користь держави.
На думку суду, призначення покарання обвинуваченому забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.
Цивільний позов в кримінальному провадженні відсутній. 
В ході досудового розслідування проводилась судова інженерно – екологічна експертиза №СЕ-19/119-26/2617-ФХЕД від 20.02.2026, загальна вартість якої становить 2228,50 грн. (а. с.36).   Відповідно до ст. 124 КПК України вказана сума процесуальних витрат підлягає стягненню з обвинуваченого на користь держави. 
За правилами ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (а. с. 37-40 ). 
Згідно з п. 1 цієї норми гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. 
За правилами п. 4 ч. 1 ст. 962 КК України, ч. 10 ст. 100 КПК України застосування спеціальної конфіскації здійснюється тільки після доведення в судовому порядку стороною обвинувачення, що власник (законний володілець) цього майна знав про його незаконне використання. У випадку, якщо власник цього майна не знав і не міг знати про його незаконне використання, таке майно повертається власнику.
Оскільки судом встановлено, що обвинувачений за допомогою сокири вчинив злочин, отже вона є знаряддями злочину та підлягають спеціальній конфіскації .
Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд також не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В: 

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України і призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді штрафу в дохід держави у розмірі 150 (сто п`ятдесят ) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 (дві тисячі п`ятсот п"ятдесят) гривень.
Запобіжний захід відносно  ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати. 
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 2 228 (дві тисячі двісті двадцять вісім) гривень 50 копійок процесуальних витрат за проведення експертизи. 
Відповідно до ст. 100 КПК України речові докази: дерево породи «Клен американський» (чорноклен) з діаметром у місці зрубу 9х9 см з великою кількістю розгалуджень, листя та бокових гілок, загальною довжиною 5,51 м., який передано на зберігання до камери зберігання речових доказів відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути власнику майна – Річківській сільській раді Сумської області.
На підставі ст. 961, ч. 1 ст. 962 КК України застосувати спеціальну конфіскацію до сокири з дерев`яним топорищем (руків`ям) довжиною 50 см., полотном висотою 16 см. та з лезом довжиною 10 см., належну ОСОБА_4 , яка зберігається в камері зберігання речових доказів відділення поліції №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя