ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	Львів	Справа № 140/1821/26 пров. № А/857/13736/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження в змішаній електронно -письмовій формі у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року про відмову у відкритті провадження у справі №140/1821/26 за адміністративним позовом Департаменту патрульної поліції до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, 
місце ухвалення судового рішення 	м. Луцьк	
суддя у І інстанції	Дмитрук В.В.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі №140/1821/26 за адміністративним позовом Департаменту патрульної поліції до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити постанову, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зокрема скаржник зазначає, що Волинський окружний адміністративний суд при постановленні ухвали у справі №140/1821/26 помилково дійшов висновку про те, що спір пов`язаний із виконанням постанови у справі про адміністративне правопорушення та повинен розглядатися судом, який видав виконавчий документ. Разом з тим судом не враховано, що виконавчий лист № 556/2525/22 виданий на підставі додаткового судового рішення про стягнення коштів, яка не є постановою у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, виконавчий документ виданий на підставі судового рішення, яке не є постановою у справі про адміністративне правопорушення, а тому висновок суду першої інстанції про необхідність розгляду спору за правилами КУпАП є помилковим.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України). 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Департамент патрульної поліції оскаржує дії та рішення державного виконавця, вчинені/прийняті ним при примусовому виконанні виконавчого листа №556/2525/22, виданого 24.03.2023 суддею Володимирецького районного суду Рівненської області О.В. Іванків, тому даний спір не може розглядатись за правилами адміністративного судочинства, а повинен розглядатись за правилами розгляду справ про адміністративні правопорушення Володимирецьким районним судом Рівненської області.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.02.2026 року Департаментом патрульної поліції було подано до Волинського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідно до якої просив суд: 
1) скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2026 по ВП №80043646, винесену Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гриценею Ганною Геннадіївною. 
2) скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП №80043646 від 21.01.2026 у сумі 34 588,00 грн. винесену Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гриценею Ганною Геннадіївною. 
14.02.2026 року Департаментом патрульної поліції було отримано ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13.02.2026 про відмову у відкритті провадження у справі.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
З матеріалів справи убачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2026 по ВП №80043646 винесена на підставі виконавчого листа від 24.03.2023, виданого суддею Володимирецького районного суду Рівненської області О.В. Іванків у справі № 556/2525/22. 
Зі змісту виконавчого листа убачається, що УПП у Волинській області ДПП зобов`язано повернути ОСОБА_1 сплачену ним суму штрафу у розмірі 340 грн відповідно до квитанції № 38 від 23.11.2022. 
Пунктом 3 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №80043646 передбачено стягнення з боржника – УПП у Волинській області ДПП (код ЄДРПОУ 40108646) виконавчого збору у розмірі 34 588,00 грн.
02.02.2026 року разом із постановою про відкриття виконавчого провадження на адресу УПП у Волинській області ДПП також надійшли постанова про стягнення виконавчого збору від 21.01.2026 по ВП № 80043646 та постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Ужитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні брати за основу суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №127/9870/16-ц, від 17.10.2018 у справі №826/5195/17, від 03.06.2020 у справі №552/1697/19, від 20.05.2020 у справі №0340/1792/18 та від 04.03.2020 у справі №682/3112/18, відповідно до якого юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.
Однак, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови не були враховані наведені висновки Верховного Суду.
З урахуванням приведених положень законодавства та висновків Верховного Суду, заявлена відповідачем вимога про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2026 по ВП №80043646, винесена на підставі виконавчого листа № 556/2525/22 від 24.03.2023 року, виданого на підставі додаткового рішення Володимирецького районного суду Рівненської області у справі № 556/2525/22 (яким Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП зобов`язано повернути ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 340 грн, сплачені як адміністративний штраф) підлягає оскарженню до суду, який видав такий виконавчий документ.
Стосовно ж вимоги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №80043646 від 21.01.2026 у сумі 34 588,00 грн., винесеної Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Гриценею Ганною Геннадіївною, то вказана вимога підлягає оскарженню сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Ураховуючи наведене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового та передчасного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі за всіма вимогами позивача, а отже, наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали яка ухвалена без урахування приведених положень законодавства. 
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а відтак апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду про відмову у відкритті провадження скасувати з прийняттям постанови про направлення справи на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 320, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити.
Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року про відмову у відкритті провадження у справі №140/1821/26 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення. Порядок, строки та підстави подання касаційної скарги на рішення суду апеляційної інстанції визначено ст.ст. 328-331 КАС України. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос