СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Харків Справа № 922/3181/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.
за участю секретаря судового засідання Федорової Т.О. 
за участю представників сторін,
позивача – адвокат Чорний О.В.; 
відповідача – адвокат Максимов М.І.; 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ “ПАСТОРАЛЬ” (вх. № 335Х) та апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна транспортна компанія “ЕТАЛОН” (вх. №373Х) 
на рішення  господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/3181/25, ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Пономаренко Т.О.), повний текст якого складено 03.02.2026 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ “ПАСТОРАЛЬ”, місто Київ 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна транспортна компанія “ЕТАЛОН”, місто Харків 
про стягнення заборгованості 

ВСТАНОВИВ:
Рішенням господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі позов Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ ПАСТОРАЛЬ” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна транспортна компанія “ЕТАЛОН” – задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна транспортна компанія “ЕТАЛОН” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ “ПАСТОРАЛЬ” пеню у розмірі 472 374 (чотириста сімдесят дві тисячі триста сімдесят чотири) грн. 00 коп. та штрафні санкції у розмірі 74 466 (сімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят шість) грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 124 (тринадцять тисяч сто двадцять чотири) грн. 16 коп.; в іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Товариство з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ ПАСТОРАЛЬ” (далі – апелянт 1) з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду через систему “Електронний суд” з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі в частині зменшення заявленої до стягнення на 50% суму пені до розміру 472 374,00 грн, договірної штрафної санкції (компенсаційна виплата) до розміру 74 466,00грн. і прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно транспортна компанія Еталон” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Пастораль” 944 748, 00 (дев`ятсот сорок чотири тисячі сімсот сорок вісім) гривень 00 копійок пені, 148 932 (сто сорок вісім тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні 00 копійок договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати).
Апелянт 1 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
На думку апелянта, суд дійшов внутрішньо суперечливих висновків щодо правової природи неустойки, оскільки, з одного боку, визнав, що право на її нарахування виникає незалежно від наявності збитків відповідно до частини першої статті 550 Цивільного кодексу України, а з іншого — фактично поставив можливість її стягнення та визначення розміру у залежність від доведеності позивачем таких збитків.
Апелянт 1 вказує, що суд першої інстанції безпідставно поклав на нього обов`язок доведення факту та розміру збитків, хоча обов`язок доведення наявності підстав для зменшення неустойки покладається саме на сторону, яка заявляє відповідне клопотання, тобто на відповідача. При цьому, за твердженням апелянта, відповідач не надав належних та допустимих доказів існування виняткових обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру неустойки.
Крім того, вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності обставин, які нібито свідчать про часткову вину позивача у порушенні строків виконання робіт. Зокрема, суд послався на лист відповідача про наявність обставин, що перешкоджали виконанню зобов`язань, однак, як зазначає апелянт, такий лист був надісланий вже після спливу встановленого договором строку виконання робіт, а також на адресу, за якою позивач фактично не знаходився, у зв`язку з чим не міг його отримати. Отже, на думку апелянта, такі обставини не можуть свідчити про наявність причинного зв`язку між діями позивача та порушенням відповідачем умов договору.
Апелянт 1 також наголошує, що суд першої інстанції, зменшуючи розмір неустойки, не врахував, що її призначенням є не лише компенсація можливих втрат, а й стимулювання належного виконання зобов`язань боржником, а надмірне зменшення штрафних санкцій фактично нівелює їх правову природу як способу відповідальності та порушує баланс інтересів сторін.
Судом не взято було до уваги, що саме на відповідача покладається обов`язок доведення підстав для зменшення неустойки. Разом з цим, висновки щодо намагання відповідача здійснювати належне та добросовісне виконання функцій підрядника за укладеним договором не відповідають дійсності, оскільки правова позиція (в тому числі й з наданням заяв свідків) спрямована на уникнення від відповідальності. 
Окрім того, відповідачем у клопотанні не наведено жодних обґрунтувань та не надано суду належних доказів на підтвердження наявності виключних обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру пені та штрафу (договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати)). Також, не надано доказів на підтвердження скрутного фінансового становища відповідача адже надані податкові декларації підтверджують наявність доходу. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею – доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. 
Товариство з обмеженою відповідальністю “Будівельна транспортна компанія “ЕТАЛОН” (далі – апелянт 2) з рішенням господарського суду першої інстанції також не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду через систему “Електронний суд” з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/3181/25; у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ “ПАСТОРАЛЬ” відмовити в повному обсязі.
Апелянт 2 в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.
Апелянт 2 вказує, що невиконання або неналежне виконання зобов`язань за договором з його боку відсутнє, оскільки виконання робіт було ускладнене діями позивача, який обмежив доступ до будівельного майданчика та не забезпечив належних умов для виконання робіт, чим порушив свої договірні обов`язки.
Крім того, апелянт 2 зазначає, що позивач не виконав обов`язки щодо своєчасної оплати виконаних робіт, що підтверджується рішенням іншого суду, яким встановлено факт порушення позивачем строків оплати, у зв`язку з чим у відповідача виникло право зупинити виконання робіт та відповідно змінити строки їх виконання.
Апелянт 2 також посилається на надіслання ним листа щодо неможливості належного виконання робіт у зв`язку з діями позивача та відсутність реагування на нього, що, на його думку, свідчить про наявність обставин, які виключають його відповідальність за порушення строків виконання робіт.
Крім того, апелянт 2 зауважує, що позивач не довів наявність будь-яких негативних наслідків або збитків у зв`язку з порушенням строків виконання робіт, а отже заявлена до стягнення неустойка є неспівмірною та підлягає зменшенню або повному скасуванню.
Апелянт 2 наголошує, що суд першої інстанції безпідставно не застосував можливість повного зменшення неустойки, не врахувавши відсутність доведених збитків та обставини, що свідчать про відсутність його вини у порушенні зобов`язань.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, суддею – доповідачем у справі визначено суддю Жельне С.Ч. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Жельне С.Ч., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.02.2026, з урахуванням ухвал суду апеляційної інстанції від 24.02.2026 та від 26.02.2026, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ ПАСТОРАЛЬ” на рішення  господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/3181/25 залишено без руху; Товариству з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ ПАСТОРАЛЬ” запропоновано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.02.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна транспортна компанія “ЕТАЛОН” на рішення  господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/3181/25 залишено без руху; Товариству з обмеженою відповідальністю “Будівельна транспортна компанія “ЕТАЛОН” запропоновано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом подання доказів сплати судового збору у розмірі 9 843,12 грн. та роз`яснено, що при невиконанні вимог ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
03.03.2025 на адресу суду від апелянта 2 надійшла заява про усунення недоліків на виконання вимог ухвали суду від 27.02.2026. 
04.03.2026 на адресу суду від апелянта 1 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 24.02.2026.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ “ПАСТОРАЛЬ” на рішення   господарського суду Харківської області від 21.01.2026 року у справі № 922/3181/25; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу № 922/3181/25 до розгляду на “ 08” квітня 2026 о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи № 922/3181/25. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна транспортна компанія “ЕТАЛОН” на рішення господарського суду Харківської області від 21.01.2026 року у справі № 922/3181/25; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна транспортна компанія “ЕТАЛОН”   до розгляду на "08" квітня 2026 р. о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі судових засідань № 132, разом з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ “ПАСТОРАЛЬ”, об`єднавши скарги в одне апеляційне провадження.
03.04.2026 на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він просить задовольнити його апеляційну скаргу та вказує на те, що лише фактичне невиконання робіт нанесло позивачу збитки у розмірі 992 880, 00 грн., втім безпосередньо прострочення виконання визначити складно; факт порушення взятих на себе договірних зобов`язань з боку відповідача підтверджується зібраними у справі доказами, а саме актами виконаних робіт, які підтверджують, як прострочення виконання обов`язків так і взагалі не виконання робіт. Крім того, відповідачем у клопотанні не наведено жодних обґрунтувань та не надано суду належних доказів на підтвердження наявності виключних обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру пені та штрафу (договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати)). Не надано і доказів на підтвердження скрутного фінансового становища відповідача, адже надані податкові декларації підтверджують наявність доходу. З урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності та за відсутності доказів про наявність об`єктивних причин несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, вважає, що суд помилково дійшов до висновку про відсутність існування виняткових обставин, які могли бути підставою для застування частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України. 
Представник позивача у судовому засіданні 08.04.2026 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; проти задоволення апеляційної скарги відповідача заперечував. 
Представник відповідача у судовому засіданні 08.04.2026 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував. 
Відповідно до приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (частина 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).
Заслухавши доповідь головуючого у справі (суддю доповідача), заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Судом першої інстанції встановлено такі обставини справи.
26.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ “ПАСТОРАЛЬ” (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ “ЕТАЛОН” (підрядник), укладено договір підряду на виконання робіт №26/03-ЗД, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов`язання виконати земляні роботи, перелік яких наведено у додатках до цього Договору (надалі - роботи) на об`єкті позивача, який розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, Пристолична територіальна громада (UA32040130000049927), кадастровий номер земельної ділянки: 3220883600:04:002:0023, а позивач взяв на себе зобов`язання прийняти та оплатити належно виконану роботу.
Відповідно до пункту 1.3. договору, склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначені в Додатку №1 “Договірна ціна” та Додатку №2 “Технічне завдання”, які є невід`ємними частинами цього договору. Склад та обсяги робіт можуть бути переглянуті в процесі виконання робіт, шляхом укладання додаткової угоди до цього договору.
Пунктом 1.4. договору визначено, що факт виконання робіт буде засвідчуватися актами приймання виконаних робіт, які підписані замовником і підрядником.
Згідно з пунктом 2.1. договору, загальна вартість договору визначається сумою усіх актів приймання виконаних робіт до цього договору, погоджених та підписаних сторонами, на підставі фактичних об`ємів робіт, виконаних підрядником та одиничних розцінок, погоджених сторонами в Додатку №1 “Договірна ціна” до цього договору.
Пунктом 2.3. договору передбачено, що зміна вартості робіт (одиничних розцінок) оформляється відповідною додатковою угодою до цього договору, підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печатками сторін.
У пункті 2.5. договору сторони погодили, що замовник здійснює платежі підряднику у порядку та строки, визначені Додатком №1 “Договірна ціна”.
Згідно з пунктами 3.1. та 3.2. договору, строки виконання робіт визначаються сторонами в Додатку №3 “Графік виконання робіт”. Підрядник зобов`язується розпочати та закінчити виконання робіт у строк, передбачений п.3.1. договору.
Пунктом 3.5. договору визначено, що датою закінчення виконання робіт вважається дата їх прийняття замовником та підписання Акту приймання виконаних робіт.
Відповідно до пунктів 3.6. та 3.7. договору, підрядник гарантує, що після виконання робіт, передбачених цим договором, результат робіт буде відповідати Додатку №2 “Технічне завдання”, умовам цього договору та такий результат буде придатний для використання його за цільовим призначенням. Сторони погодили, що роботи вважаються належно виконаними у разі відповідності таких робіт Додатку №2 “Технічне завдання”.
Згідно з підпунктами 4.4.1., 4.4.2. договору підрядник зобов`язаний, зокрема, виконати роботи якісно та у встановлені цим договором строки, відповідно до додатку №2 “Технічне завдання”, правил та умов цього договору, а також забезпечити виконання робіт із дотриманням строків, передбачених цим договором (з урахуванням випадків передбачених у п. 4.3.6. договору).
Пунктом 7.1. договору передбачено, що підрядник передає замовнику виконані роботи поетапно шляхом підписання актів приймання виконаних робіт, після виконання кожного етапу (або відповідної частини етапу), визначеного Додатком № 3 “Графік виконання робіт”. При цьому кожен етап може бути поділений підрядником пропорційно, частинами та заактований належним чином. Разом з актами приймання виконаних робіт підрядник надає замовнику геодезичну зйомку земельної ділянки об`єкта, де були проведенні роботи на даному етапі (частини етапу)).
Сторони узгодили, що виключно підписані повноважними представниками обох сторін документи, визначені у п. 7.1. договору, підтверджують факт виконання робіт підрядником та їх передачі замовнику.
Пунктом 8.1. договору визначено, що у випадку порушення зобов`язань за цим договором, сторона, яка їх порушила, несе відповідальність, визначену чинним законодавством та договором. Порушенням договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.
Відповідно до пункту 8.3. договору, за порушення строків виконання робіт/строків усунення недоліків в роботах, підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 % від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення. У разі порушення строків виконання робіт/строків усунення недоліків в роботах за цим договором більше, ніж на 10 банківських днів, підрядник на вимогу замовника зобов`язується додатково сплатити замовнику договірну штрафну санкцію (компенсаційну виплату) у розмірі 15% від вартості (ціни) невиконаних у строк підрядником робіт.
Пунктом 8.4. договору передбачено, що застосування санкцій не звільняє сторони від виконання прийнятих зобов`язань за договором та відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням зобов`язань за цим договором.
За змістом пунктів 12.3 та 12.4. договору, він може бути змінений і доповнений тільки за домовленістю сторін, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками. Всі виправлення за текстом цього договору мають силу та можуть братися до уваги виключно за умови, що вони у кожному окремому випадку датовані, засвідчені підписами сторін та скріплені їх печатками.
За змістом пункту 1 Додатку №1 до Договору “Договірна ціна” сторони погодили перелік земляних робіт, що підлягають виконанню на об`єкті замовника, а також їх вартість, зокрема, погоджено наступний вид земляних робіт: зняття родючого шару ґрунту екскаватором, з улаштуванням та укочуванням буртів бульдозером t=0.25 м. за ціною за 1 куб.м. 72,00 грн., з об`ємом 20 000 куб.м. у загальній сумі 1 440 000,00 грн.
В пункті 3 Додатку № 1 “Договірна ціна” до договору погодили наступний порядок оплати робіт підряднику:
- перед початком виконання підрядником кожного виду робіт, замовник на підставі отриманого від підрядника рахунку на оплату, здійснює оплату у розмірі 20% від загальної вартості такого виду роботи (частину етапу такої роботи). Для цілей цього пункту під терміном “вид робіт” розуміється найменування робіт, яке визначене за кожним окремим порядковим номером, згідно із таблиці в п.1. цього додатку;
- оплата у розмірі 80% від ціни фактично виконаних підрядником робіт (етапу робіт, виду робіт, частини етапу робіт), здійснюється замовником підряднику протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання виконаних робіт.
Крім того, в додатку сторони також погодили, що оплата замовником робіт у більшому розмірі, ніж погоджено сторонами у цьому додатку, не означає належне виконання підрядником обов`язків за Договором (пункт 4. договору).
Зобов`язання позивача щодо здійснення оплати в розмірі 20% від загальної вартості виду робіт, а також щодо оплати 80% вартості фактично виконаних робіт, виконані ним у повному обсязі відповідно до умов договору, що у загальній сумі склало 447 120,00 грн. 
Зазначений факт підтверджується доданими позивачем платіжними інструкціями № 153 від 04.04.2024 та № 157 від 05.04.2024, довідкою взаєморозрахунків (додаток №°2 до цієї позовної заяви), а також вимогою від 28.08.2025 № 11/05 про зарахування зустрічних однорідних вимог та повернення надлишково сплачених коштів у сумі 20 880,00 грн. за договором.
Відповідно до Додатку №3 “Графік виконання робіт” до Договору, підрядник зобов`язується із дотриманням строків, визначених цим Додатком, виконати земельні роботи, які визначені у цьому додатку та Додатку №1 “Договірна ціна” до Договору, на об`єкті замовника, а саме: 1 вид робіт: зняття шару родючого ґрунту екскаватором, з улаштуванням та укочуванням буртів бульдозером t=0.25 м. у загальній кількості 20 000,00 куб.м., зі строком завершення робіт до 30.04.2024.
Відповідно до Додатку №4 до Договору “Акту приймання будівельного майданчика” замовником було передано, а підрядником було прийнято без зауважень 04.04.2024 для виконання робіт за Договором будівельний майданчик, на якому була забезпечена необхідна будівельна готовність для належного виконання робіт і стан будівельного майданчика відповідав вимогам Договору та іншій документації (п.2 та п.3. акту приймання будівельного майданчика).
Позивач посилається на те, що будівельний майданчик не було повернуто замовнику у відповідності до положень пункту 7.6. договору. Проте, в порушення умов договору зобов`язання підрядника щодо строків завершення робіт, погоджених сторонами у договорі та додатку №3 “Графік виконання робіт” не виконані належним чином, а саме: 1: зняття шару родючого ґрунту екскаватором, з улаштуванням та укочуванням буртів бульдозером t=0.25 м.. із 20 00,00 куб.м. підрядником виконано роботи лише частково у розмірі 6 210,00 куб.м., невиконаний залишок робіт залишився у кількості 13 790,00 куб. м.
Факт часткового виконання робіт за вказаним видом робіт у кількості 6 210,00 куб.м. підтверджується актом приймання виконаних робіт №1 за травень 2024 року (надалі - Акт).
Зазначений Акт підписано підрядником 07.05.2024, а замовником 21.05.2024.
Позивач зазначає, що залишок робіт у кількості 13 790,00 куб.м. так і не був виконаний підрядником. Загалом за договором підрядником виконано робіт на суму 447 120,00 грн (з урахуванням ПДВ), тоді як замовником сплачено за виконані роботи 468 000,00 грн (з урахуванням ПДВ). Таким чином, замовником надмірно сплачено кошти у розмірі 20 880,00 грн, що перевищує фактичну вартість виконаних робіт. Факт здійснення оплати підтверджується відповідною довідкою, яка наявна в матеріалах справи.
З метою повернення надмірно сплачених коштів у повному обсязі позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 28.08.2025 №11/05.
Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням підрядником своїх договірних зобов`язань, зокрема порушенням строків завершення робіт, передбачених умовами договору, відповідач допустив істотне порушення його умов, що суперечить як положенням самого договору, так і приписам чинного законодавства України. 
Враховуючи викладене, загальна сума відповідальності відповідача згідно з пунктом 8.3. договору, що передбачає пеню у розмірі 0,5% від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення та у разі порушенні строків більше, ніж 10 банківських днів - компенсаційну виплату у розмірі 15% від вартості (ціни) невиконаних у строк підрядником робіт, становить 1 093 680,00 грн., з яких: 944 748,00 грн. - пеня; 148 932,00 грн. - договірна штрафна санкція (компенсаційна виплата).
Відповідач зазначає, що у процесі виконання робіт, замовник під час виконання робіт за договором, зупинив виконання робіт та обмежив доступ до будівельного майданчика, чим порушив умови пункту 4.2.5. договору не забезпечивши підряднику доступ до будівельного майданчика впродовж всього строку виконання робіт (від їх початку до їх закінчення). Також порушив свої зобов`язання передбачені пунктом 4.2.7. договору, оперативно не вирішивши зазначені робочі питання, що виникли у процесі виконання робіт.
Відповідачем було надіслано позивачу лист №2 від 16.07.2024 з проханням вирішити зазначені питання задля надання відповідачу можливості продовжити виконання робіт за договором. 
У листі відповідачем також було повідомлено позивача, що через невизначеність у замовника у подальшому виконанні договору, не вирішенні робочих питань та обмеженню доступу до будівельного майданчика, підрядник кожного дня несе збитки через простоювання техніки, кваліфікованих спеціалістів та неможливості приступити до виконання договорів з іншими замовниками, що є особливо неприйнятним в умовах військового стану введеного на всій території України. також у листі ТОВ “БТК “Еталон” просило повідомити про доцільність подальшого виконання робіт зі встановленням нових строків або розірвання договору.
Відповідач зазначає, що позивачем не було надано відповідь на зазначений лист.
Вищезазначена інформація також підтверджується показами свідків - начальника дільниці ТОВ “БТК “Еталон” Двигуна І.О. (наказ про прийняття на роботу надано відповідачем разом з відзивом) та водія навантажувача ТОВ “ТБК “СІТІ-БУД” Струпова Р.М., який був залучений до виконання робіт ТОВ “БТК “Еталон” (наказ про прийняття на роботу та договір транспортних послуг, укладений між ТОВ “БТК “Еталон” та ТОВ “ТБК “СІТІ-БУД” надано відповідачем разом з відзивом).
Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду першої інстанції, в якому позивач просив стягнути з відповідача 944 748,00 грн. пені та 148 932,00 грн. договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати). 
21.01.2026 господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем умов договору щодо строків та об`єму виконання робіт.
Разом з цим, господарський суд першої інстанції дійшов можливості зменшення заявленої до стягнення на 50% суму пені до розміру 472 374,00 грн, договірної штрафної санкції (компенсаційна виплата) до розміру 74 466,00 грн.
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає таке.
Предметом доказування у справі є обставини щодо наявності/відсутності факту порушення відповідачем умов укладеного договору підряду на виконання робіт № 03/07-ЗД від 03.07.2023.
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.
Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В частинах 1,2 статті 638 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтями 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статтею 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 26.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ “ПАСТОРАЛЬ” (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БУДІВЕЛЬНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ “ЕТАЛОН” (підрядник), укладено договір підряду на виконання робіт №26/03-ЗД, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання виконати земляні роботи, перелік яких наведено у додатках до цього Договору на об`єкті позивача, який розташований за адресою: Київська область, Бориспільський район, Пристолична територіальна громада (UA32040130000049927), кадастровий номер земельної ділянки: 3220883600:04:002:0023, а позивач взяв на себе зобов`язання прийняти та оплатити належно виконану роботу.
Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. 
До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (частина 3 статті 875 Цивільного кодексу України).
Відповідно до пункту 1 Додатку №1 до Договору “Договірна ціна” сторони погодили перелік земляних робіт, що підлягають виконанню на об`єкті замовника, а також їх вартість, зокрема, погоджено наступний вид земляних робіт: зняття родючого шару ґрунту екскаватором, з улаштуванням та укочуванням буртів бульдозером t=0.25 м. за ціною за 1 куб.м. 72,00 грн., з об`ємом 20 000 куб.м. у загальній сумі 1 440 000,00 грн.
В пункті 3 Додатку № 1 “Договірна ціна” до Договору погодили наступний порядок оплати робіт підряднику:
- перед початком виконання підрядником кожного виду робіт, замовник на підставі отриманого від підрядника рахунку на оплату, здійснює оплату у розмірі 20% від загальної вартості такого виду роботи (частину етапу такої роботи). Для цілей цього пункту під терміном “вид робіт” розуміється найменування робіт, яке визначене за кожним окремим порядковим номером, згідно із таблиці в п.1. цього додатку;
- оплата у розмірі 80% від ціни фактично виконаних підрядником робіт (етапу робіт, виду робіт, частини етапу робіт), здійснюється замовником підряднику протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання виконаних робіт.
Крім того, в додатку сторони також погодили, що оплата замовником робіт у більшому розмірі, ніж погоджено сторонами у цьому додатку, не означає належне виконання підрядником обов`язків за Договором (пункт 4 договору).
Як було встановлено судом, зобов`язання позивача щодо здійснення оплати в розмірі 20% від загальної вартості виду робіт, а також щодо оплати 80% вартості фактично виконаних робіт, виконані ним у повному обсязі відповідно до умов договору, що у загальній сумі склало 447 120,00 грн. 
Зазначене підтверджується доданими позивачем платіжними інструкціями №153 від 04.04.2024 та №157 від 05.04.2024, довідкою взаєморозрахунків, а також вимогою від 28.08.2025 №11/05 про зарахування зустрічних однорідних вимог та повернення надлишково сплачених коштів у сумі 20 880,00 грн. за договором.
Відповідно Додатку №3 “Графік виконання робіт” до договору, підрядник зобов`язується із дотриманням строків, визначених цим Додатком, виконати земельні роботи, які визначені у цьому додатку та Додатку №1 “Договірна ціна” до договору, на об`єкті замовника, а саме: 1вид робіт: зняття шару родючого ґрунту екскаватором, з улаштуванням та укочуванням буртів бульдозером t=0.25 м. у загальній кількості 20 000,00 куб.м., зі строком завершення робіт до 30.04.2024.
Як свідчать матеріали справи, 1 вид робіт: зняття шару родючого ґрунту екскаватором, з улаштуванням та укочуванням буртів бульдозером t=0.25 м.. із 20 00,00 куб.м. підрядником виконано лише частково у розмірі 6 210,00 куб.м., що підтверджується актом приймання виконаних робіт №1 за травень 2024 року, підписаним підрядником 07.05.2024 та замовником 21.05.2024. 
Тобто, з вказаного акта вбачається, що замовник прийняв 1 вид робіт: зняття шару родючого ґрунту екскаватором, з улаштуванням та укочуванням буртів бульдозером t=0.25 м.. із 20 00,00 куб.м. у розмірі 6 210,00 куб.м. - 21.05.2024.
Доказів виконання відповідачем залишку робіт у кількості 13 790,00 куб.м. матеріали справи не містять.
Доказів повернення відповідачем позивачу будівельного майданчику у відповідності до положень пункту 7.6. договору матеріали справи також не містять.
Оскільки сторони погодили виконання вказаних робіт у загальній кількості 20 000,00 куб.м. у строк до 30.04.2024, відтак строк на виконання таких робіт прострочено відповідачем починаючи з 01.05.2024.
Відповідач посилається, що у процесі виконання робіт, замовник під час виконання робіт зупинив виконання робіт та обмежив доступ до будівельного майданчика, чим порушив умови пункту 4.2.5. договору не забезпечивши підряднику доступ до будівельного майданчика впродовж всього строку виконання робіт (від їх початку до їх закінчення). Також порушив свої зобов`язання передбачені пункт 4.2.7. договору, оперативно не вирішивши зазначені робочі питання, що виникли у процесі виконання робіт.
На підтвердження зазначеного відповідач надав лист №2 від 16.07.2024 з проханням вирішити вищезазначені питання задля надання відповідачу можливості продовжити виконання робіт за договором, а також заяви свідків начальника дільниці ТОВ “БТК “Еталон” ОСОБА_1 та водія навантажувача ТОВ “ТБК “СІТІ-БУД” ОСОБА_2 , який був залучений до виконання робіт ТОВ “БТК “Еталон”.
У заяві свідка начальника дільниці ТОВ “БТК “Еталон” ОСОБА_1 зазначено, що виконання земляних робіт було фактично зупинено на всіх об`єктах через висловлення Замовниками небажання подальшому продовжувати співпрацю з ТОВ “Будівельна транспортна компанія “Еталон", а тому у останнього була відсутня можливість продовжити виконання робіт за Договорами.
У заяві свідка водія навантажувача ТОВ “ТБК “СІТІ-БУД” ОСОБА_2 зазначено, що TОB “Будівельна транспортна компанія “Еталон” виконувало роботи відповідно до умов договорів та технічних вимог. Однак під час виконання робіт за договором підряду №03/07-ЗД від 03.07.2023 з ТОВ “УКРСІТІЕСТЕЙТ” узимку 2023-2024, замовник залучив на об`єкт іншу підрядну організацію. Ця організація порушила технології, що призвело до знищення результатів робіт, виконаних ТОВ “Будівельна транспортна компанія “Еталон”. Через це ТОВ “Будівельна транспортна компанія “Еталон” було змушене б виконувати повторні роботи, які б мати оплачуватися замовником додатково, про що останнього було повідомлено. 
В свою чергу доказів відмови позивача від продовження робіт, зупинення виконання таких робіт чи обмеження доступу до будівельного майданчика відповідач не надав.
Посилання апелянта 2 на відсутність порушення зобов`язань за договором та наявність вини позивача у порушенні строків виконання робіт є необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем умов договору щодо строків та обсягів виконання робіт, а наведені апелянтом обставини не свідчать про наявність причинного зв`язку між діями позивача та порушенням відповідачем зобов`язання.
Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п.12.3 договору, договір може бути змінений і доповнений тільки за домовленістю сторін, шляхом укладання відповідної додаткової угоди.
Доказів відмови позивача від продовження робіт, зупинення виконання таких робіт чи зміни строку їх виконання погоджених сторонами у відповідності до пункту 12.3 договору матеріали справи не містять.
Доказів реальної неможливості виконання відповідачем робіт за договором у строк, визначений Додатком №3 “Календарний план”, матеріали справи також не містять.
У зв`язку із порушенням відповідачем погодженого сторонами строку виконання робіт, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 944 748,00 грн. та штраф (компенсаційну виплату) у сумі 148 932,00 грн.
Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України (тут і надалі - чинного станом на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.
Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, статтями 549, 611, 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України).
Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.
Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 Цивільного кодексу України).
Згідно з частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).
Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Зазначеним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.
Шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).
Відповідальність у вигляді пені та штрафу передбачена пунктом 8.3. договору.
Так, сторони узгодили, що за порушення строків виконання робіт/строків усунення недоліків в роботах за цим Договором, підрядник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,5 % від вартості невиконаних у строк робіт за кожний день прострочення. У разі порушення строків виконання робіт/строків усунення недоліків в роботах за цим Договором більше, ніж на 10 банківських днів, підрядник на вимогу замовника зобов`язується додатково сплатити замовнику договірну штрафну санкцію (компенсаційну виплату) у розмірі 15% від вартості (ціни) невиконаних у строк підрядником робіт.
В силу приписів статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Верховний Суд у постанову по справі № 917/194/18 від 02.04.2019 вказав, що одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Наведена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17.
Судова колегія, перевіривши надані позивачем розрахунки штрафу та пені за допомогою калькулятору Ліга.Закон., вважає, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно.
Окрім того, відповідачем під час розгляду справи в господарському суді першої інстанції було заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 100 %, повністю звільнивши його від їх сплати.
В обґрунтування клопотання про зменшення штрафних санкцій відповідач зазначає, що він зареєстрований та фактично здійснює свою діяльність за адресою: 61060, м. Харків, просп. Льва Ландау, буд. 171. Обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану, — зокрема, постійні обстріли території міста Харкова, значним чином вплинули на фінансовий стан підприємства, а саме - рівень доходів ТОВ “БТК “ЕТАЛОН” значно зменшився у порівнянні довоєнними роками, що можна побачити з аналізу Податкових декларацій з податку на прибуток підприємств у період з 2019 по 2024.: за 2020 рік сума доходу становить 50 092 350 грн; за 2021 рік - 82 704 117 грн; за 2022 рік - 15 122 990 грн; за 2023 рік - 29 257 557 грн; за 2024 рік - 18 684 845 грн.
Крім того, відповідач зазначає, що між відповідачем та позивачем було погоджено максимально низьку ціну за виконання робіт за договором за виконання конкретного виду робіт, а тому прибуток відповідача за цим договором є мінімальним.
Також, вважає, що заявлений позивачем розмір штрафних санкцій є абсолютно не співмірним ціні договору. Крім того, оскільки позивачем було порушено умови договору щодо оплати виконаних робіт, то з урахуванням пункту 3.3. договору, відповідач мав право не продовжувати виконувати роботи, а тому нарахування пені у даному випадку є безпідставним.
Надаючи оцінку доводам відповідача/апелянта 2 щодо наявності правових підстав для зменшення розміру пені до 100%, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги відповідача та зменшив розмір штрафних санкцій на 50%.
Колегія суддів апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції, проте з урахуванням фактичних обставин справи, поведінки сторін та принципів розумності, добросовісності та справедливості, вважає що наявні підстави для зменшення суми пені та компенсаційної виплати на 80%.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта 2 в частині необхідності оцінки співмірності заявленої до стягнення пені та компенсаційної виплати, оскільки при вирішенні питання про її розмір суд має враховувати характер порушення зобов`язання, його наслідки, поведінку сторін та інші істотні обставини справи.
Так, положення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, надають суду право зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.
Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20)
Статтею 3 Цивільного кодексу України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті Цивільного кодексу України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу також розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції. 
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
У вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорії “значно” та “надмірно”, які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Також, у постанові Верховного суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 викладено такі правові висновки щодо зменшення розміру неустойки:
“Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30).”
А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90%, 70% чи 50% тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, тобто у межах судового розсуду.
Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України.
Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).
У зв`язку з викладеним, судова колегія зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Матеріалами справи підтверджується, що зобов`язання відповідача щодо виконання робіт були виконані частково із порушенням встановленого строку, тому у спірних правовідносинах неустойка виконує не функцію спонукання відповідача до належного виконання зобов`язання за договором, а саме функцію майнової відповідальності за його порушення (прострочення).
Отже, для оцінки співмірності неустойки треба порівняти її розмір не з розміром можливих (потенційних) втрат позивача як кредитора, а з розміром його фактичних втрат (збитків), понесених внаслідок прострочення виконання зобов`язання відповідачем.
Разом з тим, позивач взагалі не посилається на обставини, які б свідчили про настання будь-яких негативних наслідків (в тому числі, майнових втрат) для нього внаслідок порушення відповідачем строків виконання робіт. Також, позивачем не надано доказів, які б свідчили про фактичне понесення ним будь-яких майнових втрат внаслідок прострочення виконання зобов`язання відповідачем.
Таким чином, враховуючи те, що заперечення позивача щодо доводів відповідача про необхідність зменшення неустойки (штрафу та пені) ґрунтуються лише на твердженні про необхідність компенсації своїх майнових втрат, без наведення обставин щодо спричинення таких втрат та без подання доказів їх фактичного настання, є недоведеним факт понесення позивачем майнових втрат внаслідок порушення відповідачем строку виконання зобов`язань за договором.
Як було встановлено, відповідачем було надіслано позивачу лист з повідомленнями про наявність обставин, що, за твердженням відповідача, загрожували вчасному та повному виконанню робіт. 
Зазначенні вище обставини свідчить про намагання відповідача здійснювати належне та добросовісне виконання функцій підрядника за укладеним договором.
Втім, зазначений лист залишений позивачем без відповіді. Доказів протилежного позивачем не надано. 
При цьому, відповідачем не надано доказів наявності обставин, про які йшлося в цьому листі. Разом з тим, відсутність обґрунтованих відповідей позивача на лист відповідача, на думку суду, не дозволяє однозначно як підтвердити, так і спростувати наявність відповідних обставин та можливість їх впливу на строки виконання робіт за договором, та загалом викликає певні сумніви у добросовісному виконанні позивачем як замовником своїх зобов`язань сприяти підрядникові у виконанні роботи, що передбачено частиною 1 статті 850 Цивільного кодексу України.
Водночас сам по собі факт залишення позивачем без відповіді звернень відповідача з посиланням на обставини, які загрожують вчасності виконання робіт, на думку суду, свідчать про те, що порушення строків виконання робіт за договором, з певною вірогідністю, знаходиться не лише в причинному зв`язку з діями або бездіяльністю відповідача, а є також діями (бездіяльністю) самого позивача.
Заперечення позивача щодо доводів відповідача про необхідність зменшення неустойки (штрафу та пені) ґрунтуються лише на твердженні про необхідність компенсації своїх майнових втрат, без наведення обставин щодо спричинення таких втрат та без подання доказів їх фактичного настання, суд вважає недоведеним факт понесення позивачем майнових втрат внаслідок порушення відповідачем строку виконання зобов`язань за договором.
Аргументи апелянта 1 на те, шо суд першої інстанції, встановивши факт порушення відповідачем умов договору та визнавши наявність у позивача права на нарахування неустойки незалежно від наявності збитків (частина 1 статті 550 ЦК України), дійшов взаємовиключних висновків, одночасно поклавши на позивача обов`язок доведення наявності та розміру збитків є безпідставними, з огляду на таке.
Суд першої інстанції, встановивши факт порушення відповідачем зобов`язань та наявність підстав для нарахування неустойки відповідно до статті 550 Цивільного кодексу України, одночасно правомірно розглянув заявлене відповідачем клопотання про зменшення штрафних санкцій у порядку статті 551 Цивільного кодексу України. Застосування вказаних норм не є взаємовиключним, оскільки встановлення права на неустойку не виключає можливості її зменшення судом за наявності відповідних підстав.
Посилання апелянта 1 на недоведеність відповідачем підстав для зменшення неустойки також є безпідставними, оскільки суд першої інстанції, реалізуючи надані йому законом дискреційні повноваження, оцінив у сукупності всі наявні у справі докази, зокрема характер порушення зобов`язання, тривалість прострочення, поведінку сторін та інші істотні обставини, і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру неустойки.
Також, аргументи апелянта 1 на те, що факт порушення взятих на себе договірних зобов`язань з боку відповідача підтверджується зібраними у справі доказами, відповідачем у клопотанні не наведено жодних обґрунтувань та не надано суду належних доказів на підтвердження наявності виключних обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру пені та штрафу (договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати)), також не надано доказів на підтвердження скрутного фінансового становища, не приймаються судовою колегією, з огляду на таке.
Наданими відповідачем доказами у їх сукупності підтверджено існування обставин, які істотно вплинули на належне виконання зобов`язань та мають характер виключних у розумінні положень цивільного законодавства.
При цьому відповідачем доведено наявність об`єктивних чинників, що не залежали від його волі, а також обставин, які свідчать про неспівмірність заявлених до стягнення штрафних санкцій наслідкам порушення зобов`язання.
Крім того, судова колегія враховує, що відповідач здійснює господарську діяльність у місті Харкові, яке зазнає систематичних обстрілів, що об`єктивно впливає на умови ведення господарської діяльності, організацію виробничих процесів та виконання договірних зобов`язань.
Зазначені обставини мають характер загальновідомих та не потребують доказування, водночас вони свідчать про наявність додаткових об`єктивних чинників, які ускладнювали належне виконання відповідачем своїх зобов`язань.
З поданих відповідачем податкових декларацій убачається відсутність достатніх грошових коштів для належного виконання фінансових зобов`язань, що свідчить про його скрутне фінансове становище.
Зазначені обставини у сукупності з іншими встановленими у справі даними підтверджують наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій.
Так само не приймаються судовою колегією аргументи апелянта 1 щодо неправомірного покладення на нього обов`язку доведення збитків, оскільки суд першої інстанції не покладав на позивача обов`язок доведення як умови виникнення права на неустойку, а обґрунтовано врахував відсутність доказів настання негативних наслідків як одну з обставин, що має значення для оцінки співмірності заявленої до стягнення суми неустойки. Такий підхід відповідає правовій природі неустойки та усталеній судовій практиці щодо необхідності дотримання балансу інтересів сторін.
Судовою колегією встановлено, що відповідач допустив порушення умов укладеного між сторонами договору, зокрема щодо строків виконання робіт, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано належними доказами.
Водночас оцінюючи характер допущеного порушення, тривалість прострочення, поведінку сторін у спірних правовідносинах, а також виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру нарахованої пені.
А отже, з огляду на фактичні обставини справи, встановлені судом, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; поведінку відповідача під час виконання робіт, яка свідчить про вжиття ним заходів для вчасного та повного виконання робіт; відсутність будь-яких доказів настання для позивача негативних наслідків (в тому числі, майнових втрат) внаслідок порушення відповідачем строків виконання робіт, судова колегія вважає, що загальний розмір неустойки (штрафної санкції (компенсаційну виплату) та пені), яка відповідно до договору підлягає стягненню з відповідача не відповідає принципу розумності, добросовісності та справедливості, а тому підлягає зменшенню судом.
Враховуючи зазначене, апеляційний суд, діючи в межах наданих процесуальних повноважень, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача, а саме про зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань на 80%.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування пені в повному обсязі за умов встановлених обставин є надмірним, таким, що не відповідає принципам розумності та справедливості, і підлягає зменшенню у відповідній частині.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість зменшення заявленої до стягнення на 80% суми пені до розміру 188 949, 60 грн. та договірної штрафної санкції (компенсаційна виплата) до розміру 29 786,40 грн.
Судова колегія доходить до висновку, що саме такий розмір неустойки, відповідає конкретним обставинам справи, встановленим судом, є обґрунтованим, справедливим та таким, що буде слугувати стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.
Усі інші доводи, обґрунтування, посилання враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не спростовують висновків суду апеляційної інстанції викладених у постанові.
Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Частинами 1, 2, 4 статті 277 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оцінивши встановлені у справі обставини в їх сукупності, зокрема ступінь виконання зобов`язання, причини допущеного порушення, поведінку сторін під час виконання договору, а також відсутність доказів настання для позивача істотних негативних наслідків, колегія суддів дійшла висновку про явну неспівмірність визначеного судом першої інстанції розміру штрафних санкцій наслідкам порушення зобов`язання. При цьому зменшення розміру пені лише на 50% не забезпечує дотримання принципів розумності, справедливості та пропорційності відповідальності.
За таких обставин, в задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити повністю, а апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково. 
Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені та договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати) на 80 %, що є співмірним наслідкам порушення та відповідає балансу інтересів сторін. У зв`язку з викладеним, рішення господарського суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру пені та договірної штрафної санкції (компенсаційної виплати). 
Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ “ПАСТОРАЛЬ” на рішення господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/3181/25 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельна транспортна компанія “ЕТАЛОН” на рішення господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/3181/25 задовольнити частково. 
3. Рішення господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/3181/25 змінити в частині стягнення пені та штрафної санкції (компенсаційної виплати). 
Пункт другий резолютивної частини рішення господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/3181/25 викласти в наступній редакції:
“Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будівельно транспортна компанія Еталон” (Україна, 61060, Харківська область, місто Харків, проспект Льва Ландау, будинок 171, код ЄДРПОУ 42796803) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “КОМПАНІЯ “ПАСТОРАЛЬ” (Україна, 04053, місто Київ, вул. Туманяна Ованеса 15-А, приміщення 636, код ЄДРПОУ 35703673) 188 949, 60 грн. пені, 29 786,40 грн. штрафної санкції (компенсаційної виплати) та 3633, 60 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.”
В решті рішення господарського суду Харківської області від 21.01.2026 у справі № 922/3181/25 залишити без змін. 
Повну постанову буде складено протягом десяти днів з дня проголошення скороченої постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 -289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 17.04.2026. 
Головуючий суддя С.Ч. Жельне

Суддя П.В. Тихий 

Суддя О.В. Плахов