УХВАЛА 
09 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 369/2996/13
провадження № 61-3711ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», в інтересах якого діє адвокат Ковалевський Євген Володимирович, на постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 865/П/99/2007-840 від 26 грудня 2007 року в сумі 530 400, 64 доларів США, що еквівалентно 4 239 492,29 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 441 грн.
У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі - ТОВ «Укрдебт Плюс») звернулось до суду із заявою про заміну стягувача, у якій просило замінити стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс» у цивільній справі № 369/2996/13-ц з виконання заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2013 року.
В обґрунтування заяви заначило, що на підставі заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/2996/13-ц було видано виконавчий лист № 369/2996/13-ц, який пред`явлено до примусового виконання, проте заборгованість божниками не погашена. 
Стверджує, що 23 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Укрдебт Плюс» укладено договір № GL3N216868 про відступлення прав вимоги, за умовами якого право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 за зобов`язаннями, передбаченими кредитним договором № 865/П/99/2007-840 від 26 грудня 2007 року, перейшло до ТОВ «Укрдебт Плюс», що стало підставою для звернення до суду із цією заявою.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 07 липня 2025 року заяву ТОВ «Укрдебт Плюс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону стягувача ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Укрдебт Плюс».
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви 
ТОВ «Укрдебт Плюс». Стягнуто з ТОВ «Укрдебт Плюс» на користь 
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,48 грн.
20 березня 2026 року через підсистему Електронний суд представник ТОВ «Укрдебт Плюс» - адвокат Ковалевський Є. В. подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року (повний текст постанови складено 24 лютого 2026 року) у справі № 369/2996/13, яку просить скасувати, залишивши в силі ухвалу суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не звернув увагу, що ОСОБА_1 обґрунтував свою апеляційну скаргу посиланнями на неіснуючі судові рішення Верховного Суду, що є проявом неповаги до суду та зловживанням процесуальними правами, у зв`язку із чим апеляційний суд мав залишити подану апеляційну скаргу без розгляду. Крім того апеляційний суд не навів мотивів виходу за межі апеляційної скарги, оскільки 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не просив відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс», а просив направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Заявник вважає, що заміна сторони виконавчого провадження правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти дії згідно із законом України «Про виконавче провадження». Тому звернення ТОВ «Укрдебт Плюс» до суду із заявою про заміну стягувача не суперечить нормам чинного законодавства України та судовій практиці.
Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке. 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Ухвала суду про заміну сторони виконавчого провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Згідно зі статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства, зокрема є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до положень статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно із частинами першою-другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); 
(в) факторингу (глава 73 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.
Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.
За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові 
від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.
У розглядуваній справі заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2013 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 865/П/99/2007-840 від 26 грудня 2007 року в сумі 530 400, 64 доларів США, що еквівалентно 
4 239 492,29 грн, а також судовий збір в сумі 3 441 грн.
Згідно протоколу електронного аукціону № UA-EA-2020-03-05-000052-b 
від 27 березня 2020 року ТОВ «Укрдебт Плюс» за результатами аукціону придбало у ПАТ «КБ «Надра» кредитний портфель, що складається з прав вимоги за 204 кредитними договорами, які забезпечені іпотекою, ціна продажу 10 423 955,95 грн. Вказана сума внесена ТОВ «Укрдебт Плюс» на рахунок ПАТ «КБ «Надра» 10 квітня 2020 року, що підтверджено платіжним дорученням № 148 від 10 квітня 2020 року.
Відповідно до договору відступлення (купівлі - продажу) права вимоги 
№ GL3N216868 від 23 квітня 2020 року, укладеного між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Укрдебт Плюс», ПАТ «КБ «Надра» відступило ТОВ «Укрдебт Плюс» належні банку права вимоги до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно витягу з реєстру боржників (додаток № 1 до договору) ОСОБА_1 вказано боржником за кредитним договором № 865/П/99/2007-840 від 26 грудня 2007 року та заставодавцем за договором іпотеки від 26 грудня 2007 року, а ОСОБА_2 - поручителем за договором поруки від 26 грудня 2007 року.
ТОВ «Укрдебт Плюс» посилалось на те, що на підставі заочного рішення суду від 20 червня 2013 року у справі № 369/2996/13 було видано виконавчий лист, який пред`являвся до примусового виконання, але борг не погашений.
Згідно з пунктом 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», який є набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
За змістом частин першої, другої, п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
Водночас, апеляційний суд встановив, що матеріали справи не містять доказів видачі первісному стягувачу ПАТ «КБ «Надра» виконавчих листів з примусового виконання заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2013 року та пред`явлення їх до виконання. З огляду на це, апеляційний суд, врахувавши висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі 
№ 2-7763/10, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження (заміну стягувача) у зв`язку із тим, що на момент звернення до суду із такою заявою спливли строки пред`явлення виконавчих листів до виконання.
Заява про заміну стягувача була подана ТОВ «Укрдебт Плюс» до суду у березні 2025 року, тобто після спливу строку пред`явлення виконавчих листів до виконання. Однак заяву про продовження строку пред`явлення виконавчих листів до виконання товариством подано не було.
Касаційна скарга не містить спростування встановлених апеляційним судом обставин щодо спливу строку пред`явлення виконавчих листів до виконання та відсутності заяви про його поновлення.
Доводи касаційної скарги щодо виходу апеляційним судом за межі апеляційної скарги є необґрунтованими.
Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.
Враховуючи надані апеляційному суду повноваження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, ухвалу районного суду скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви.
Щодо доводів товариства про невідповідність апеляційної скарги 
Колесніка В. О. вимогам ЦПК України, то відкриваючи апеляційне провадження апеляційний суд надав оцінку формі та змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Підстав для ревізії цих висновків колегією суддів не встановлено.
При цьому, відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 ЦПК України забезпечення права на апеляційний перегляд справи належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні заяви ТОВ «Укрдебт Плюс» є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», в інтересах якого діє адвокат Ковалевський Євген Володимирович, на постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2026 року у справі № 369/2996/13.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников