ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/16630/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 в адміністративній справі №160/16630/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЗЕКОР» до  Київської митниці про визнання протиправними рішення та картку відмови,- 

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Зекор» з позовною заявою до Київської митниці, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:
- визнати протиправним рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000052/2 від 21.05.2025;
- визнати протиправною картку відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100320/2025/000358.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивачем під час митного оформлення було надано усі необхідні документи, які ідентифікували оцінюваний товар, містили об`єктивні та достовірні дані, давали можливість у повній мірі визначити числове значення митної вартості товарів, що була заявлена до митного оформлення. Відповідач не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. Подані при митному оформленні товарів документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за ці товари. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар, чого не спростовано митним органом. У свою чергу, відповідачем не надано належних доказів виникнення обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих позивачем відомостей про вартість товару, послідовного застосування методів визначення митної вартості товарів або доцільності застосування інших, ніж основний, методів, причин неможливості застосування основного методу оцінки за ціною договору, для застосування якого позивачем було надано усі необхідні для цього документи. У спірному рішенні митний орган не навів жодного пояснення щодо застосування цін згідно зазначеної у рішенні митної декларації та зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив інформації джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 в адміністративній справі №160/16630/25 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100320/2025/000052/2 від 21.05.2025. Визнано протиправною та скасовано картку відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100320/2025/000358.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 22.06.2021 між компанією «Vetreria di Borgonovo S.p.A.» (Італія) (продавець) та ТОВ «Партнер Зекор» (покупець) укладено Контракт №22/06/21-1 (далі – Контракт), згідно пунктів 1.1 та 1.2 якого продавець продає, а покупець купує вироби зі скла на підставі погоджених сторонами заявок покупця. Поставка товару буде здійснюватися на територію України окремими партіями відповідно до інвойсів, що оформляються сторонами для кожної партії товару.
Відповідно до умов пункту 2.1 Контракту товар поставляється на умовах згідно Інкотермс 2020, які сторони узгоджують в Специфікаціях на кожну партію.
Згідно з пунктом 2.2 Контракту поставка товару виконується партіями протягом терміну дії цього Контракту. На кожну поставку оформляється окремий інвойс і Специфікація.
Згідно з пунктом 3.2 Контракту загальна вартість останнього визначається сумою вартості всіх партій товару. Вартість кожної партії товару визначається згідно Специфікації та включає в себе вартість товару, вартість тари, упаковки і палет.
У відповідності до умов пункту 3.3 Контракту, умови оплати: покупець сплачує передоплату 50 (п`ятдесят) відсотків вартості товару після, відповідно до проформи, протягом 15 робочих днів після отримання проформи; відстрочка залишку сплати платежу становить 30 днів від дати інвойсу.
Сторонами Контракту укладено Додаткову угоду №1 від 28.11.2022, згідно якої, виклали умови розділу 3.3 Контракту в новій редакції, а саме: « 1.1. Умови оплати вказані окремо в кожній Специфікації: 
- Покупець сплачує передоплату 50 (п`ятдесят) відсотків вартості товару після, відповідно до проформи, протягом 15 робочих днів після отримання проформи; 
- Відстрочка залишку сплати платежу становить 30 днів від дати інвойс. 
- Покупець сплачує передоплату 100 (сто) відсотків вартості товару, відповідно до проформи та Специфікації до Контракту протягом 10 робочих днів після отримання проформи та підписання Специфікації.».
Специфікацією №10 від 28.04.2025 сторони погодили поставку товару на загальну суму вартості товарів 21365,56 євро.
З метою митного оформлення товарів, 21.05.2025 ТОВ «Партнер Зекор» було подано до Київської митниці митну декларацію №25UA100320018375U1.
Для підтвердження заявленої митної вартості товарів позивачем разом із митною декларацією надано наступні документи: пакувальний лист (Packing list) №F510 від 15.05.2025; рахунок-проформу (Proforma invoice) №Р25220 від 28.04 2025; рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №F510 від 15.05.2025; автотранспортну накладну (Road consignment note) №530995 від 15.05.2025; рішення про визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД №23UA11000000089-КТ від 26.10.2023; платіжний документ, що підтверджує вартість товару №NJBKLP5EB000YVJ від 15.05.2025; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №116 від 16.05.2025; документ, що підтверджує вартість перевезення товару – довідка про транспортні витрати №155 від 15.05.2025; прейскурант (прайс-лист) від 08.04.2025; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №830 від 14.05.2025; розрахунок цін (калькуляція) №28/04/2025-1 від 28.04.2025; некласифікований документ, який підтверджує заявлену митну вартість (крім позначених кодами 3001-3021, 3023) комерційна пропозиція №28/04/25 від 28.04.2025; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) – додаткова угода №1 від 28.11.2022; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) – Специфікація №10 від 28.04.2025; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №22/06/21-1 від 22.06.2021; договір про надання послуг митного брокера №10 від 13.05.2025; договір (контракт) про перевезення №ДК-52 від 14.05.2025; договір (контракт) про перевезення №ДК-34 від 05.10.2021; договір (контракт) про перевезення №ДПР-380 від 14.05.2025; декларацію-інвойс, складену уповноваженим (схваленим) експортером №F510 від 15.05.2025; інші некласифіковані документи: доручення від 13.04.2025, заявку №К121 від 14.05.2025, лист про надання знижки б/н від 28.04.2025, опис товару від 28.04.2025, перепустку №122733 від 20.05.2025; копію митної декларації країни відправлення №25ІTQVIITDN07531A4 від 15.05.2025.
Митна вартість товарів позивачем була визначена відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 Митного кодексу України – за основним методом, який встановлений ст. 58 Митного кодексу України.
Перевіривши документи, Київська митниця зобов`язала позивача надати (за наявності) додаткові документи: 1) транспортні (перевізні) документи за маршрутом транспортування; 2) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 6) копію митної декларації країни відправлення; 7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
21.05.2025 позивачем надано до митниці листа про надання до митного оформлення усіх документів на підтвердження заявленої митної вартості товарів. 
21.05.2025 Київською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA100320/2025/000052/2, відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованих товарів скоригована митницею (збільшена) за другорядним методом визначення митної вартості – 2-r – резервний метод, згідно з положеннями ст. 64 МК України, а також відмовлено у прийнятті митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100320/2025/000358.
В основу прийнятого рішення відповідачем покладено наступні розбіжності:
1. Довідка на транспортні витрати від 15.05.2025 №155 не містить відомості про протяжність маршруту перевезення у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. 
2. У комерційній пропозиції від 28.04.2025 №28/04/25-1 відсутня інформація, на яких умовах поставки запропоновані ціни на товар, відповідно до ціни товару не включені витрати на навантаження товару на транспортний засіб. Разом з тим, в наданій калькуляції собівартості серед складових формування ціни виробником включаються транспортні витрати на умовах FCA. При цьому ціна за товар є ідентичною тій, яка зазначена без умов поставки у комерційній пропозиції від 28.04.2025 №28/04/25-1. 
3. Відповідно до пункту 6.1 Контракту від 22.06.2021 №22/06/21-1 якість товару повинна відповідати зразкам, які продавець надав і погодив з покупцем. Документи, що підтверджують якість оцінюваних товарів, до митного оформлення – не надано. 
4. Декларантом до митного оформлення надано висновок експерта ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 14.05.2025 № 830.Згідно Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна майнових прав», затвердженим ПКМУ від 10.09.2003 №1440, оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел, їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому, зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатись у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання у додатках до нього. Проте, у висновку від 14.05.2025 № 830 щодо оцінки товару, ввезеного на митну територію України на адресу ТОВ «ПАРТНЕР ЗЕКОР», не надано відповідних додатків, які підтверджують джерела використаної цінової інформації, що не дає можливості перевірити обґрунтованість висновків, які в ньому наведені. 
5. Відповідно до специфікації від 28.04.2025 № 10 передоплата проводиться шляхом банківського переказу на рахунок постачальника. Але період, протягом якого такий переказ здійснюється вказаний на двох мовах (українською та англійською) цифрами « 15» , а літерами «десять» днів, відповідно англійською «ten days». Така суперечність у написанні терміну оплати не дає можливості однозначно трактувати зміст специфікації від 28.04.2025 № 10. 
6. Відповідно до відомостей наданих до митного оформлення документів, поставка оцінюваного товару здійснюється на комерційних умовах FCA BORGONOVO VAL TI (Італія), згідно Інкотермс. Відповідно до офіційних правил Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів (Інкотермс), за терміном FCA покупець зобов`язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару. 
7. Згідно експортної декларації від 15.05.2025 № 25ITQVI1TDN07531A4 у графі 44 вказана вартість 21555,56 євро, що не відповідає інформації заявленої у гр.22 ЕМД 21365,56 єврорізниця становить – 190 євро. Вказане викликає сумніви у достовірності відомостей зазначених у поданих до митного оформлення документах, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 Кодексу. 
Позивач, не погодившись із рішенням про коригування митної вартості товарів та вважаючи його таким, що не відповідає вимогам законодавства, звернувся з даною позовною заявою до суду.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.
Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до частини 1 статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин 1, 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно з частиною 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частина 2 статті 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
За приписами частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Верховний Суд при прийнятті рішень по справам про коригування митної вартості вказав на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару (справа № 280/1824/19).
Митна декларація країни відправлення та заявка – договір за змістом частини 2 статті 53 МК України не є документом, який підтверджують митну вартість товарів. 
Зауваження митниці про ненадання декларантом страхових документів є необґрунтованим, оскільки пунктом 8 частини 2 статті 53 МК України визначено, що такі документи подаються у випадку, якщо страхування здійснювалось, проте в даному випадку страхування не здійснювалось. 
Позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товарів. Суттєвих недоліків поданих до митного органу документи не містили, а відповідно у відповідача не було підстав для прийняття рішеня про коригування митної вартості товару.
Верховний Суд в постанові від 18 серпня 2021 р. у справі №160/4944/19 зазначив, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Отже, судом першої інстанції зроблено вірний висновок щодо протиправності рішення відповідача №UA100320/2025/000052/2 від 21.05.2025 року про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації №UA100320/2025/000358 від 11 листопада 2024 р. та наявність підстав для їх скасування.
Викладене свідчить про відсутність підстав, передбачених статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України для скасування рішення суду першої інстанції. Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає про понесення Товариством з обмеженою відповідальністю «Партнер Зекор» судових витрат на професійну правничу допомогу, що складаються з послуг з написання адвокатом відзиву на апеляційну скаргу Дніпровської митниці на Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 у розмірі 7 000, 00 грн.
Вирішуючи заяву представника позивача - адвоката Дударенко А.Д. про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до частин першої, третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;
3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;
4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
5) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої статті 134 КАС України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
З матеріалів справи встановлено, що позивач поніс витрати на правничу допомогу, надану адвокатом у суді апеляційної інстанції, у розмірі 7000 грн, в підтвердження чого надано ордер про надання правничої допомоги, акт №2 від 19.11.2021 року та рахунок №1 від 19.11.2025 у розмірі 7 000 грн.
Колегія суддів враховує, що за вимогами процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Аналізуючи надані представником позивача докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Справа розглядалася у порядку письмового провадження за відсутності учасників справи та їх представників.
Правова допомога, яка надана у суді апеляційної інстанції, складається лише з виготовлення відзиву на апеляційну скаргу.
Колегія суддів зазначає, що зміст відзиву на апеляційну скаргу містить покликання на обставини та правове обґрунтування, які були викладені у позовній заяві.
З огляду на зазначені обставини, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 7000 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу.
В свою чергу, враховуючи той факт, що адвокатом було проведено певну роботу з підготовки відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню позивачу співмірно до наданих послуг становить 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.
Таким чином, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку представник позивача просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини застосовують, як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції вважає, що відшкодуванню підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп, а заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЗЕКОР» про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення частково.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 252, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Київської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2025 в адміністративній справі №160/16630/25 - залишити без змін.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЗЕКОР» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі № 160/16630/25- задовольнити частково.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТНЕР ЗЕКОР» (код ЄДРПОУ: 38114523, місцезнаходження: 49022, м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 114) за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (код ЄДРПОУ: 43997555, місцезнаходження: 03124, місто Київ, б.Гавела Вацлава, будинок 8А) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України. 

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов