Справа № 635/3827/25
Провадження № 1-кп/635/501/2026
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2026 року        смт Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025221160000384 від 29.04.2025 стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мерефа Харківського району Харківської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 03.08.2012 Харківським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, 2) 11.07.2013 Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.125, ч.1 ст.122, ст. 70, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 3) 15.11.2013 Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.121, ч.4 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі, 4) 07.08.2014 Харківським районним судом Харківської області за ч.1 ст.125, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі; на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.12.2014 на підставі ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання за сукупності злочинів за вироком Харківського районного суду Харківської області від 07.08.2014 та за вироком Харківського районного суду Харківської області від 15.11.2013 у виді 5 років позбавлення волі, звільнений 13.10.2017 за відбуттям строку покарання, 5) вироком Харківського районного суду Харківської області від 31.03.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі, звільнений 23.06.2023 року за відбуттям строку покарання,
за обвинуваченням у вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
УСТАНОВИВ:
суд визнає доведеним, що під час дії воєнного стану, введеного згідно Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє на цей час, 29.04.2025, в період часу з 12:31 по 12:34, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_5 перебував біля банкомату АТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 218, де побачив біля нього раніше не знайомого йому ОСОБА_6 з грошовими купюрами номіналом 500 гривень в кількості двох штук в руках та в нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме вищевказаних грошових коштів, які належать ОСОБА_6 . Реалізуючи свій раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно та в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного особистого збагачення, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_6 та ривком висмикнув з рук його грошові кошти номіналом по 500 гривень в кількості двох штук, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном втік, розпорядившись ним на власний розсуд, заподіявши тим самим потерпілому ОСОБА_6 , матеріальну шкоду на суму 1000 гривень.
Суд визнає ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні злочину, кримінальна відповідальність за який передбачена ч. 4 ст. 186 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 частково визнав вину в пред`явленому обвинуваченні та пояснив, що 29.04.2025 року перебував в аптеці, що розташована за адресою Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 218. Виходячи з аптеки побачив, що біля виходу розташований банкомат АТ «ПриватБанк», поруч з яким перебував потерпілий. Обвинувачений стверджує, що не здійснював відкритого заволодіння грошовими коштами потерпілого, а лише таємно їх викрав, оскільки побачив, що потерпілий відволікся, збираючи папери, а грошові кошти лежали на підлозі ґанку. В той момент, коли за діями обвинуваченого потерпілий не спостерігав, ОСОБА_5 підняв грошові кошти з підлоги та швидко пішов від потерпілого. Почувши, що потерпілий став просити затримати обвинуваченого, ОСОБА_5 віддав потерпілому кошти та був затриманий свідком. Обвинувачений наполягав, що саме так відбувались події кримінального правопорушення та вважає, що потерпілий дає неправдиві показання, оскільки з самого початку був негативно налаштований до обвинуваченого, але з яких саме причин це відбулось, обвинувачений пояснити не зміг. ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що вилучив кошти потерпілого саме в той момент, коли за його діями ніхто не спостерігав, а після того, як потерпілий побачив його, обвинувачений кошти повернув, однак при цьому не зміг пояснити, яким чином грошові кошти вилучались при огляді його рюкзаку. Вважаючи свої дії вчиненими таємно, обвинувачений просив суд кваліфікувати його дії як таємне викрадення чужого майна, оскільки стверджував, що як тільки його дії помітили, він повернув грошові кошти потерпілому та вибачився.
Дослідивши в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого не відповідають дійсним обставинам кримінального правопорушення, оскільки такі показання повністю спростовані наданими стороною обвинувачення та дослідженими безпосередньо у судовому засіданнями доказами.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 пояснив, що 29.04.2025 року він отримав в банкоматі АТ КБ «ПриватБанк», що розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 218 готівкою 1000 гривень, які тримав у руках, після чого відійшов від банкомату. В цей час він відчув, як ззаду підійшов чоловік, як потім з`ясувалось це був обвинувачений ОСОБА_5 , міцно схопив його за руки та вихватив з рук грошові кошти купюрами по 500 гривень в кількості 2 штук у сумі 1000 гривень. Заволодівши грошима потерпілого, обвинувачений почав тікати. Від такого перебігу подій потерпілий спочатку розгубився, але відчувши обурення, наздогнав обвинуваченого та затримав його, після чого звернувся до перехожого за допомогою. На місце злочину одразу викликали поліцію та утримували обвинуваченого до прибуття правоохоронців. Рюкзак обвинуваченого до прибуття поліції лежав на газоні поруч із затриманим ОСОБА_5 . При проведенні затримання та огляду місця події з рюкзака обвинуваченого були вилучені грошові кошти, а саме дві купюри номіналом по 500 гривен. При допиті у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 декілька разів послідовно і чітко пояснив як саме обвинувачений вихопив з його рук грошові кошти. Показання потерпілого не містять ніяких розбіжностей при неодноразовому повторенні у судовому засіданні під час перехресного допиту, не містять сумнівних тверджень, викладені в логічній послідовності, містять детальний опис дій обвинуваченого, направлених на заволодіння грошовими коштами у відкритий спосіб, не викликають сумніву у їх правдивості та щирості.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що 29.04.2025 року він перебував в центрі міста Мерефа та перебував позаду потерпілого, коли останній отримував готівкові кошти з банкомату. Отримавши кошти потерпілий відійшов і свідок розпочав користування банкоматом та почув, як потерпілий покликав на допомогу, кричавши, що його грабують. Обернувшись свідок побачив, як потерпілий тримає обвинуваченого за рюкзак на відстані приблизно 30 метрів від банкомату. Свідок допоміг потерпілому тримати обвинуваченого до прибуття поліції.
29 квітня 2025 року о 12.34 безпосередньо після вчинення злочину відбулось цивільне затримання ОСОБА_5 , що в подальшому оформлено протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину в порядку ст. 208 КПК України, складеним службовою особою 29.04.2025 року о 12.50.
29 квітня 2025 року проведено огляд місця події злочину, за результатами якого встановлено, що злочин вчинено поблизу магазина і аптеки, які розташовані за адресою Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпровська, 218. Біля входу в магазин розташований банкомат «ПривтБанку». Неподалік від магазину і аптеки на трав`яному газоні виявлений рюкзак синього кольору, що належить обвинуваченому, з якого вилучені грошові кошти купюрами по 500 гривень в кількості 2 штук у сумі 1000 гривень. Під час проведення слідчої дії проводилась відеофіксація. При огляді у судовому засіданні відеофайлів судом встановлено, що слідча дія проведена з повною відеофіксацією, в присутності двох понятих. При огляді місцевості виявлено рюкзак обвинуваченого. Обвинувачений добровільно показав його вміст та пред`явив грошові кошти, які знаходились в його рюкзаку, а саме дві купюри по 500 гривень кожна та заявив, що не його кошти, а він їх взяв біля аптеки. Від учасників слідчої дії ніяких зауважень та доповнень не подавалось.
При пред`явленні особи для впізнання по фотознімкам свідок ОСОБА_7 впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 як особу, яку він затримав на прохання потерпілого безпосередньо після вчинення злочину, що підтверджено протоколом слідчої дії від 29.04.2025 року.
При пред`явленні особи для впізнання по фотознімкам потерпілий ОСОБА_6 впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 як особу, яка відкрито заволоділа його грошовими коштами, що підтверджено протоколом слідчої дії від 29.04.2025 року.
Після затримання обвинуваченого ОСОБА_5 оглянуто його рюкзак, з якого вилучені грошові кошти потерпілого купюрами по 500 гривень в кількості 2 штук у сумі 1000 гривень, що підтверджено протоколом слідчої дії від 29.04.2025 року з фотознімками.
08 травня 2025 року проведено слідчий експеримент, під час якого здійснювалась повна відеофіксація слідчої дії. Дослідженими у судовому засіданні відомостями протоколу слідчого експерименту та відеофайлами, що містять перебіг слідчої дії, судом встановлено, що обвинувачений показав на місце вчинення злочину та на перебіг подій кримінального правопорушення. При цьому обвинувачений показував, що потерпілий знаходився в безпосередній близькості від банкомату та перераховував грошові кошти, які випали в нього з рук. Обвинувачений показав місце, де знаходились гроші, вказавши на ґанок біла банкомату. Крім того, обвинувачений показав місце, де його затримали, але зазначив, що його затримувала інша особа, а не потерпілий.
Оцінюючи досліджені докази кожний окремо та у їх сукупності суд вважає, що обвинувачений дає неправдиві показання в частині способу заволодіння грошовими коштами потерпілого. Обвинувачений не заперечує самого факту заволодіння чужими коштами, однак зміст показань обвинуваченого не пояснює, чому потерпілий, який за версією обвинуваченого не міг бачити викрадення грошей, одразу вказав на обвинуваченого та звернувся за допомогою до свідка з метою затримання ОСОБА_5 , який на той момент достатньо віддалився від потерпілого, щоб не викликати підозри. Натомість показання потерпілого логічно пояснюють послідовність дій обвинуваченого з моменту відкритого заволодіння грошима до його затримання свідком та узгоджується із показаннями свідка, який затримував обвинуваченого. З показань потерпілого та свідка, які узгоджуються між собою, чітко підтверджено, що пограбування сталося не на ґанку поблизу банкомату, а неподалік в момент, коли потерпілий відійшов від банкомату. зазначені обставини спростовують показання обвинуваченого про те, що потерпілий знаходився на ґанку відволікся, збираючи папери і що поруч нікого не було. Показання обвинуваченого про те, що він повернув кошти потерпілому спростовується показаннями потерпілого, свідка та проведеними слідчими діями, в результаті яких грошові кошти потерпілого вилучені з рюкзака обвинуваченого, при цьому при дослідженні доказів у судовому засіданні не встановлено будь-яких об`єктивних даних, які б могли викликати сумнів щодо можливої фальсифікації доказів, а саме що третіми особами спеціально поміщенні грошові кошти в рюкзак обвинуваченого з метою безпідставного обвинувачення. Крім того, при проведенні слідчого експерименту встановлено, що обвинувачений не показав на місці, що поряд з банкоматом знаходився свідок ОСОБА_7 . Крім того, зазначивши місце, в якому знаходився потерпілий, обвинувачений вказав на його розташування майже впритул до банкомату, що суперечить показанням свідка ОСОБА_7 , який в цей момент користувався банкоматом і зазначив, що потерпілий відійшов на деяку відстань.
При дослідженні доказів у удовому засіданні судом не встановлено процесуальних порушень при проведенні слідчих дій, які можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно в умовах воєнного стану.
При призначенні покарання суд враховує, що злочин, вчинений ОСОБА_5 відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку, оскільки на момент вчинення злочину потерпілий досяг 70-річного віку і той факт, що потерпілий є особою похилого віку обвинувачений об`єктивно був здатний розуміти.
При цьому суд не враховує зазначену у обвинувальному акті обставину у вигляді щирого каяття з наступних підстав.
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19 в постанові від 15 листопада 2021 року зазначив, що розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання, щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
В судовому засіданні обвинувачений не проявив критичного ставлення до своєї протиправної поведінки і своїми не правдивими показаннями не тільки оспорював правову кваліфікацію, а свідомо намагався уникнути кримінальної відповідальності за вчинений тяжкий злочин, що свідчить лише про формальне часткове визнання своєї вини, відсутність осуду своєї поведінки, відсутність готовності нести покарання.
Суд не враховує обставину, що обтяжує покарання, зазначену в обвинувальному акті, а саме рецидив злочину з наступних мотивів. Відповідно до ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення. Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує. Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України в тому числі за ознакою повторності, оскільки обвинувачений має не зняту і не погашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України. Тобто, в даному випадку вчинення нового умисного кримінального правопорушення слід вважати не рецидивом кримінального правопорушення, а повторним вчинення кримінального правопорушення, поняття якого визначено ст. 32 КК України. Оскільки в даному випадку повторне вчинення кримінального правопорушення впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого і така кваліфікуюча ознака спеціально передбачена ч. 2 ст. 186 КК України, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Суд враховує при призначенні покарання дані про особу обвинуваченого, який на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо як особа, що зловживає спиртними напоями, але порядок не порушує, скарги на його негативну поведінку не надходили, з сусідами стосунків не підтримує. Крім того, ОСОБА_5 неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, пов`язаних із викраденням чужого майна та вчинення злочинів із застосуванням насильства стосовно потерпілих із спричиненням тілесних ушкоджень всіх ступенів тяжкості, що свідчить про стійку схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень та відсутність прагнення до виправлення своєї поведінки незважаючи на відбуті покарання. ОСОБА_5 двічі відбував покарання в місцях позбавлення волі. Строк покарання, призначений відповідно до вироку суду відбував повністю. Заохочень у вигляді умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до ОСОБА_5 не застосовувалось. Був засуджений за вчинення злочину в період іспитового строку, визначеного попереднім вироком суду.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують, наявність обставини, що обтяжує покарання, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, яке на думку суду буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також буде запобігати вчиненню нових кримінальних правопорушень як ОСОБА_5 , так і іншими особами.
На підставі ст. 100 КПК України речові докази, які зберігаються у камері схову речових доказів ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, а саме: рюкзак синього кольору ТМ «Ні-Gear», упакований до прозорого експертного пакету з номером «PSP4074397» суд вважає необхідним повернути обвинуваченому, а грошові купюри у кількості 2-х штук, номіналом по 500 гривень з номерами: «ЗБ4994598», «ЄП2895387» необхідно повернути власнику – потерпілому ОСОБА_6 .
Судові витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 7, 8, 369-371, 373-376 КК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 за цим вироком суду рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк тримання під вартою з моменту його затримання з 29 квітня 2025 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін – тримання під вартою.
Речові докази, що зберігаються у камері схову речових доказів ВП № 3 Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області, а саме:
- рюкзак синього кольору ТМ «Ні-Gear», упакований до прозорого експертного пакету з номером «PSP4074397» - повернути ОСОБА_5 ;
- грошові купюри у кількості 2-х штук, номіналом по 500 гривень з номерами: «ЗБ4994598», «ЄП2895387» - повернути власнику ОСОБА_6 .
На вирок суду може бути подана апеляція протягом 30 днів з дня проголошення вироку суду до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.
Роз?яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування. Роз?яснити обвинуваченому, потерпілому, прокурору право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий суддя:        ОСОБА_1