ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 р.	Справа № 440/16341/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Семененко М.О. , Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Григоренко І.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Генерація-7” на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції А.О. Чеснокова) від 20.02.2026 року (повний текст складено 20.02.26 року) по справі № 440/16341/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Генерація-7”
до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області
третя особа Полтавська міська рада 
про визнання дій протиправними, скасування витягу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ “Генерація-7”, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:
визнати протиправними дії відповідача із формування Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 та застосування при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки не вірних коефіцієнтів;
скасувати Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099;
зобов`язати відповідача сформувати та надати Товариству з обмеженою відповідальністю “Генерація-7” витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 із вірним застосовуванням коефіцієнтів та інших показників.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 року по справі № 440/16341/25 позовну залишено без розгляду.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що те, що висновок суду першої інстанції про пропуск строку звернення до адміністративного суду є необґрунтованим, а залишення позовної заяви без розгляду - безпідставним.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності ухвали суду першої інстанції, просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Третя особа відзив на апеляційну скаргу не подала.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся до суду 05.12.2025 з адміністративним позовом із вимогою скасувати Витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 року, посилаючись на те, що про даний Витяг він дізнався лише після подачі заступником керівника Полтавської окружної прокуратури Сошиним В.В. в інтересах держави в особі Полтавської міської ради позову до Господарського суду Полтавської області проти ТОВ “Генерація-7” про стягнення заборгованості за Договором оренди у розмірі 7436633,34 грн (справа № 917/1826/25). Зазначає, що саме із вказаної позовної заяви та додатків до неї ТОВ Генерація-7” стало відомо про те, що Прокуратура хоче стягнути кошти, розмір яких розраховує виключно на підставі Витягу № НВ-5300223942023.
Таким чином, як зазначає позивач, саме по собі існування оскаржуваного Витягу № НВ-5300223942023 не порушувало прав чи законних інтересів ТОВ “Генерація-7” допоки до нього на підставі вказаного документа не було заявлено майнові вимоги про стягнення заборгованості.
Позивач зазначає, що в межах справи № 917/845/24 із ТОВ “Генерація-7” не стягувалися грошові кошти, а у задоволенні позову було відмовлено через недоведеність його підстав та обрання неефективного способу захисту. При цьому, ТОВ “Генерація-7” протягом всього цього часу належним чином сплачували орендні платежі та самостійно проводило індексацію НГО Земельної ділянки (як це передбачено ПК України), через що вважало, що оскаржуваний Витяг № НВ-5300223942023 не впливає на його права.
Однак саме після подачі позову Прокуратурою у справі № 917/1826/25 та ознайомлення із його підставами та доказами ТОВ “Генерація-7” стало відомо, що оскаржуваний Витяг грубо порушує його права.
Позов в межах справи № 917/1826/25 було подано прокуратурою 23.09.2025 року. Саме із цього часу ТОВ “Генерація-7” стало відомо про порушення його прав спірним документом, який він і оскаржує в межах даної справи та відповідно адміністративний позов ТОВ “Генерація-7” було подано 04.12.2025 року, тобто протягом 6-місячного строку від дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів оскаржуваним Витягом № НВ-5300223942023.
Також, позивач звертав увагу суду на те, що формування відповідачем Витягу № НВ-5300223942023 із застосуванням при розрахунку НГО земельної ділянки не вірних коефіцієнтів (тобто із порушенням законодавства) та намагання прокуратури на основі цього витягу в межах справи № 917/1826/25 стягнути із ТОВ “Генерація-7” заборгованість є за своєю сутністю триваючим порушенням прав та законних інтересів ТОВ “Генерація-7”, адже на основі цього Витягу Прокуратура розраховує всі орендні платежі як за минулий період, так і на майбутнє. Тобто, як стало відомо ТОВ “Генерація-7” після отримання позову у справі № 917/1826/25, спірний витяг № НВ-5300223942023 порушив права ТОВ “Генерація-7” не одноразово, а продовжує порушувати постійно допоки діє, адже на основі нього на переконання прокуратури має постійно нараховуватися інший розмір орендних платежів.
Залишаючи без розгляду позовну заяву суд першої інстанції дійшов висновку заявник так і не навів достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до суду, які завадили позивачу звернутися з цим позовом протягом встановленого законом строку, а тому наведені ним обставини суд визнає недостатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.
Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.
Водночас, ч. 2 ст. 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, в тому числі щодо дотримання строків звернення до суду, визначених законом, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними) та перевіряє позовну заяву на відповідність вимогам до позовної заяви, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу.
Положеннями ч. 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Згідно з ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Під строком звернення до адміністративного суду розуміється строк, протягом якого особа має право звернутися з адміністративним позовом і розраховувати на одержання судового захисту. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, що були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строку на оскарження судового рішення, такі підстави.
При цьому, норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин у справі.
Отже, процесуальний строк звернення до суду покликаний забезпечувати принцип правової визначеності і є гарантією захисту прав сторін спору. Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду або апеляційного оскарження, суди повинні надавати оцінку причинам, що зумовили пропуск строку.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Як зазначалося вище, ч. 2 ст. 122 КАС чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Аналіз наведеної норми КАС України свідчить, що у разі якщо особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав.
Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже відсутність реалізації цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
Аналогічні правові висновки викладені у постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справа № 990/139/23.
Колегія суддів зазначає, що предметом спору у цій справі є визнання протиправними дій відповідача із формування Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 та застосування при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки не вірних коефіцієнтів, скасування Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 та зобов`язання відповідача сформувати та надати Товариству з обмеженою відповідальністю “Генерація-7” витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 із вірним застосовуванням коефіцієнтів та інших показників (зазначена вимога є похідною від попередніх).
В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач посилався на те, що про формування Витягу № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 ТОВ «Генерація-7» дізналося із позовної заяви заступника керівника Полтавської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Полтавської міської ради до ТОВ «Генерація-7» про стягнення заборгованості за Договором оренди у розмірі 7436633,34 грн., поданої 23.09.2025 до Господарського суду Полтавської області (справа № 917/1826/25), до якої такий витяг був доданий.
Разом з тим, згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду Полтавської області від 31.07.2024 у справі № 917/845/24 за позовом Першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області, в інтересах держави в особі Полтавської міської ради до ТОВ «Генерація-7», про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, були задоволені позовні вимоги та визнана укладеною додаткова угода між Полтавською міською радою та ТОВ «Генерація-7» до договору оренди землі від 20.11.2007, в редакції, запропонованій позивачем.
При цьому, у цій справі позовні вимоги стосувалися приведення у відповідність до вимог законодавства розміру орендної плати у договорі оренди землі від 20.11.2007, укладеному між Полтавською міською радою та ТОВ «Генерація-7», а розрахунок орендної плати, наведений у додатковій угоді, що була предметом спору, був обґрунтований, в тому числі, Витягом від 23.02.2023 № НВ-5300223942023, згідно з яким, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 становить 52023600,00 грн. та копія цього Витягу містилася в матеріалах справи № 917/845/24.
Колегія суддів враховує, що позивач не брав участі у розгляді цієї справи судом першої інстанції, але 03.03.2025 звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 31.07.2024 у справі № 917/845/24.
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13.05.2025 у справі № 917/845/24, апеляційна скарга ТОВ «Генерація-7» була задоволена. Рішення Господарського суду Полтавської області від 31.07.2024 у справі № 917/845/24 скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у позові.
Зі змісту вказаної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що розгляд справи здійснювався за участю представника ТОВ «Генерація-7» і під час судового розгляду також було встановлено, що матеріали справи містять витяг № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, відповідно до якого нормативна грошова оцінка земельної ділянки, кадастровий номер 5310137000:18:013:0099 становить 52023600,00 грн.
У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що станом на 03.03.2025 (момент подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Полтавської області від 31.07.2024 у справі № 917/845/24), позивачу було достовірно відомо про наявність Витягу № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, в той час як до суду першої інстанції позивач звернувся лише 04.12.2025, тобто з пропуском шестимісячного строку, який встановлений ст. 122 КАС України.
Доводи апелянта про те, що в межах справи № 917/845/24 із ТОВ «Генерація-7» не стягувалися грошові кошти, а у задоволенні позову було відмовлено через недоведеність його підстав та обрання неефективного способу захисту колегія суддів відхиляє, оскільки саме по собі ця обставина не спростовує факту того, коли позивач достовірно був обізнаний про існування спірного витягу, оскільки норми КАС України пов`язують початок перебігу строку звернення до суду не із датою, коли позивач дізнався про настання певних негативних наслідків на підставі рішення, яке він оскаржує (чи буде оскаржувати), а із датою, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, якою в цих правовідносинах є 03.03.2025, тобто з датою, коли він достовірно був обізнаний про існування такого рішення.
Що стосується посилання апелянта на введення в Україні військового стану та ту обставину, що директор ТОВ «Генерація-7» ОСОБА_1 після вторгнення військ російської федерації та оголошення військового стану і мобілізації у 2022 році почав проходити військову службу у лавах Збройних Сил України і до сьогоднішнього дня перебуває на службі, колегія суддів зазначає таке.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася та триває і на цей час.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 29 листопада 2024 року у справі № 120/359/24 проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби.
Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.
Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.
Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.
Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.
Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.
Вирішуючи спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сам по собі факт перебування директора підприємства на військовій службі (мобілізація, служба за контрактом) не є безумовною та достатньою підставою для поновлення строку звернення до суду не надані докази, які б підтверджували, що дійсно проходження військової служби директором ТОВ «Генерація-7» об`єктивно перешкоджала можливості саме позивачу, який є суб`єктом господарювання, реалізувати свої права на доступ до правосуддя.
Що стосується доводів апелянта про те, що після отримання позову у справі № 917/1826/25, спірний витяг № НВ-5300223942023 порушив права ТОВ «Генерація-7» не одноразово та продовжує порушувати постійно допоки діє, адже на основі нього на переконання прокуратури має постійно нараховуватися інший розмір орендних платежів, колегія суддів зазначає, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
Як зазначалося вище, предметом спору у цій справі є визнання протиправними дій відповідача із формування Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 та застосування при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки не вірних коефіцієнтів, скасування Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 та зобов`язання відповідача сформувати та надати Товариству з обмеженою відповідальністю “Генерація-7” витяг із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5310137000:18:013:0099 із вірним застосовуванням коефіцієнтів та інших показників (зазначена вимога є похідною від попередніх).
Враховуючи те, що предметом спору у цій справі фактично є дії відповідача щодо формування Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок № НВ-5300223942023 від 23.02.2023 та його скасування, то предмет спору не свідчить про те, що позивач звернувся до суду за захистом прав при триваючому правопорушенні.
На підставі наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не навів поважних причин пропуску строку звернення до суду, у тому наявні підстави, встановлені частиною 15 статті 171 та пунктом 7 частини 1 статті 240 КАС України, для залишення без розгляду позовної заяви в частині вимог, що заявлені з пропуском строку, встановленого частиною 2 статті 122 КАС України.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Генерація-7” залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.02.2026 року по справі № 440/16341/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   З.Г. Подобайло   	
Повний текст постанови складено 21.04.2026 року