Номер провадження: 11-кп/813/953/26
Справа № 523/14585/23 
Головуючий у першій інстанції  ОСОБА_1  
Доповідач         ОСОБА_2 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Пересипського районного суду м. Одеси від 11.06.2025 у к/п № 12023167490000161 від 15.06.2023 стосовно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1  с. Староєлизаветівка, Ширяївського р-ну Одеської обл., громадянина України, одруженого, офіційно не працевлаштованого, який має середню освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України
установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та йому було призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн..
Вирішено питання щодо речових доказів.
Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, 15.06.2023 приблизно о 16 год. ОСОБА_7 , знаходячись поряд з адресою: місто Одеса, площа Молоді, 17, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_9 , умисно наніс останньому 16 ударів предметом візуально схожим на шило, яке тримав у своїй правій руці, в область грудної клітки зліва, внаслідок чого спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: 1) дев`яти колотих ран, що не проникають у плевральну порожнину, на задній поверхні грудної клітини зліва; 2) однієї колотої рани, що не проникає у плевральну порожнину, по центру; 3) трьох колотих ран, що не проникають у плевральну порожнину, на бічній поверхні грудної клітки зліва, які як окремо, так і у своїй сукупності не були небезпечними для життя, спричиняють розлад здоров`я строком понад 6-ть днів, але не більше трьох тижнів (21-го дня), і за цим критерієм відповідно до п.п. 2.3.3 і 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також 4) одного садна на задній поверхні грудної клітки зліва; і 5) двох синців на задній поверхні грудної клітки справа, які як окремо, так і у своїй сукупності спричиняють незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм відповідно до п.п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 вказує на те, що призначене ОСОБА_7  судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого з таких підстав:
- суд, призначаючи покарання обвинуваченому мінімальне покарання, не обґрунтував чому саме штраф серед інших видів покарань, які визначені у санкції буде достатнім та відповідатиме особі обвинуваченого, буду пропорційним його протиправним діям та поведінці;
-аналіз встановлених обставин, цілеспрямованих агресивних дій обвинуваченого із використанням шила, невизнання своєї вини, відсутність критичної оцінки своєї поведінки, відсутність спроб відшкодувати завдану шкоду свідчить про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого;
За таких обставин, прокурор ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду 1-ої інстанції в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки. 
Відповідно до ч.2 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк покарання обчислювати з дня постановки засудженого ОСОБА_7 на облік уповноваженим органом з питань пробації. В іншій частині вирок залишити без змін. 
У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 та просила її задовольнити, натомість обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти її задоволення. 
Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, із жодними клопотаннями до суду не звертався, у зв`язку з чим, апеляційний суд за погодженням із учасниками судового розгляду, вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за його відсутності.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Оскільки в апеляційній скарзі не оспорюється винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржуваний вирок в цій частині та констатує, що його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. 
Що стосується доводів сторони обвинувачення відносно призначеного покарання, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Частина 2 ст. 50 КК України встановлює, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення і усвідомлення винною особою необхідності її понести, а з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом 1-ої інст. було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки для потерпілого, відомості про особу обвинуваченого, який має місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, пенсіонер, вину не визнав, не вживав заходів для відшкодування шкоди, 
Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції встановлено не було.
Покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
У постанові Другої судової палати ККС від 02.11.2021 у справі №643/13256/17 зазначено, що поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Апеляційний суд вважає слушними посилання прокурора ОСОБА_8 з приводу того, що невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини, відсутність критичної оцінки своєї поведінки, відсутність спроб відшкодувати завдану шкоду свідчить про невідповідність призначеного покарання, яке є мінімальним із передбачених санкцією статті тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
В цьому контексті суд апеляційної інстанції також приймає до уваги правовий висновок, викладений у постанові ККС у складі ВС від 15.08.2023 у справі №295/424/21 (провадження №51-619км22), відповідно до якого процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Що стосується посилання обвинуваченого з приводу того, що потерпілий першим на нього напав, колегія суддів зауважує, що стороною захисту не був оскаржений вирок суду, відтак зазначені посилання не можуть бути перевірені апеляційним судом. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки це не сприятиме меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а тому є невиправдано м`яким заходом примусу.
Відтак, з огляду на специфіку та спосіб вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, його вік, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, апеляційний суд приходить до висновку про те, що покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.
Частиною 2 ст. 409 КПК України, передбачено, що підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Водночас, ст. 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Приписами п.2) ч.1 ст. 420 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду стосовно ОСОБА_7 скасуванню, в частині призначеного покарання, з ухваленням нового вироку із призначенням покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді пробаційного нагляду. 
Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 420, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд, -
ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 – задовольнити частково .
Вирок Пересипського районного суду м. Одеси від 11.06.2025, яким  ОСОБА_7  визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України скасувати, в частині призначеного покарання.
Ухвали в цій частині новий вирок, яким  ОСОБА_7  призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік. 
Відповідно до ч.2 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 такі обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк покарання обчислювати з дня постановки засудженого ОСОБА_7 на облік уповноваженим органом з питань пробації. 
В іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді. 

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2     ОСОБА_3     ОСОБА_4