Справа № 127/10933/25
Провадження № 2/127/2089/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Федчишена С.А., при секретарі Підвисоцькій О.Ю., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої вінницької державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2025 року ОСОБА_4  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої вінницької державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позов мотивований тим, що у віці 71 рік померла рідна тітка позивачки ОСОБА_6 . Дітей від шлюбу тітки і її чоловіка не було. Смерть тітки пережив її чоловік ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на похороні якого ОСОБА_4 дізналась, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 окремо один від одного склали заповіти, згідно яких кожен свою частку квартири АДРЕСА_1 , заповіли позивачці, та ОСОБА_7 свій заповіт скасував ще до смерті. Таким чином, згідно складеного заповіту ОСОБА_8 , після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з частки квартири. Позивачці не було відомо про існування вказаного вище заповіту раніше. Крім цього, після смерті ОСОБА_8 залишився живим її чоловік, що унеможливлювало ОСОБА_4 успадкувати майно померлої. ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Мартинюк І.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але отримала відмову у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Не звернення до нотаріальних контор обумовлене скрутним матеріальним становищем ОСОБА_4 , оскільки в 2020 році стались важкі обставини для позивачки - помер її чоловік, захворіла та померла мати, а потім батько переніс інсульт. Вказані обставини, а також запровадження на території України карантину в зв`язку з коронавірусом COVID-19 унеможливили вчасне звернення позивача до нотаріуса з заявою на прийняття спадщини. З огляду на викладене, існують додаткові підстави для встановлення їй додаткового строку на прийняття спадщини. Вказане стало підставою для звернення до суду. На підставі вищевикладеного просила суд визначити ОСОБА_4 додатковий строк 2 місяці, з дня набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 по заповіту, посвідченому приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. від 06.09.2019 за реєстровим №2498.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2025 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с.65).
24.06.2025 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_4 , обґрунтовані пропуском строку на прийняття спадщини за заповітом складеному ОСОБА_8 06.09.2019, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ОСОБА_5 не визнає. Зазначає, що позивачка ОСОБА_4 зловживає процесуальними правами, звернувшись до суду повторно з позовом з тим самим предметом та з тих самих підстав, змінивши причину необізнаності відносно заповіту, де зазначила, що відносно заповіту їй стало відомо не з архіву паперів в квартирі ОСОБА_7 , після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , що містить позовна заява в справі №127/29406/24, тепер вказується інша підстава, а саме, «після поховання чоловіка тітки ОСОБА_7 в с. Глинське, від його родичів, а саме від рідної дочки відповідача ОСОБА_9 та ще однієї родички ОСОБА_10 я дізналась, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , окремо один від одного, до своєї смерті склали заповіти, згідно який кожен свою частку квартири АДРЕСА_1 заповіли позивачці… Ці ж родичі мене повідомили, що їх дядько ОСОБА_7 , свій заповіт скасував ще до своєї смерті.». Зазначені обставини, щодо необізнаності позивачки ОСОБА_4 відносно заповіту не існували та не підтверджуються наданими в матеріали справи доказами, навпаки їй було відомо про наявність заповіту тітки ОСОБА_8 , складеному на її ім`я, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.11.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. (а.с.132)
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 , адвокат Куций Р.А. та позивачка ОСОБА_4 позов підтримали, просили задовольнити з підстав, зазначених у позові та додаткових поясненнях. Судові витрати просили залишити за позивачем.
В судовому засіданні відповідача ОСОБА_5 , адвокат Шеремет Г.А. просила відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першої вінницької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника третьої особи.
Допитана в якості свідка ОСОБА_11 (донька відповідача ОСОБА_5 ), надала показання, що всі родичі вона її батько знали, що у ОСОБА_4 знаходяться два заповіти, які були складені за життя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ОСОБА_4 , вони про це казали, що робили заповіт разом із ОСОБА_4 . В квартирі, належній дядьку ОСОБА_7 не було заповіту ОСОБА_8 , був тільки заповіт ОСОБА_7 та папір від нотаріуса про скасування заповіту ОСОБА_7 , який вона знайшла після його смерті, і після похорон дядьки повідомила ОСОБА_4 про скасування ОСОБА_7 заповіту на її ім`я та вона не повірила і їздила пересвідчитися з ОСОБА_12 до приватного нотаріуса Кметюк С.А. про скасування заповіту ОСОБА_7 , ОСОБА_10 не є будь-якою родичкою відповідачу ОСОБА_5 та померлому ОСОБА_7 . 
Свідок ОСОБА_12 надав показання, що знав ОСОБА_7 дружив з ним 30 років, були фанатами по футболу, передзвонювалися із ним кожний день, могли і декілька разів на день, зустрічалися, він казав свідку, що із жінкою склали заповіти на ОСОБА_4 , щоб вона доглядала за ними, після смерті ОСОБА_8 . ОСОБА_4 зовсім перестала їздити до ОСОБА_7 , та він просив свою жінку ОСОБА_10 , яка має медичну освіту допомагати із уколами, а ОСОБА_7 забрав у ОСОБА_4 свій заповіт, залишивши заповіт жінки ОСОБА_8 , скасував свій заповіт, в подальшому коли ОСОБА_7 помер організував його похорони, він бажав, щоб його похоронили в селі поруч з мамою, в нього було свідоцтво про його смерть, на похоронах ОСОБА_4 попросила свідоцтво про смерть ОСОБА_7 , щоб пересвідчитися у нотаріуса Кметюк С.А. про скасування заповіту ОСОБА_7 , бо не вірила в те, що дядько скасував заповіт, не оформляла спадщину, після смерті ОСОБА_8 , не хотіла двічі витрачатися, хотіла одразу два заповіти оформити, зазначене ОСОБА_4 повідомила свідку на другий день після похорон ОСОБА_7 , їздив із ОСОБА_4 до нотаріуса Кметюк С.А., де вона пересвідчилася про скасування заповіту ОСОБА_7 . 
Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали нотаріальної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про таке.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст.77,81 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, щовідповідно до копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого 02.03.1969 Пиківською сільською радою Калинівського району Вінницької області, 03.03.1969 ОСОБА_7 та ОСОБА_13 уклали шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу – ОСОБА_14 . (а.с.29)
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 14.05.2003 виконкомом Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, вбачається, що батьками ОСОБА_15 є: ОСОБА_16 – батько, ОСОБА_17 – мати. (а.с.22)
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 23.05.1992 Пиківською сільською радою Калинівського району Вінницької області, 23.05.1992 ОСОБА_18 та ОСОБА_15 уклали шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу – ОСОБА_19 . (а.с.28)
Відповідно до копії заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. від 06.09.2019, та зареєстрованого в реєстрі за №2498, ОСОБА_8 всю належну їй частку квартири за АДРЕСА_2 , заповіла ОСОБА_4 (а.с.12-13)
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 02.03.2020 виконавчим комітетом Пиківської сільської ради Калинівського району Вінницької області, ОСОБА_18 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . (а.с.26)
Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , виданого 11.11.2020 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.27)
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.24)
З копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого діагностичного відділення №14229 вбачається, що ОСОБА_16 , у період з 24.11.2021 по 29.11.2021 перебував у стаціонарі КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Основний діагноз – Атеросклеротична хвороба серця неуточнених судин. (а.с.15)
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 09.07.2024 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.23)
З копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №78740504 від 15.10.2024 виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що 15.10.2024 Першою вінницькою державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №73129973, номер у нотаріуса 529/2024 після смерті ОСОБА_7 (а.с.7)
Постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Мартинюк І.В. від 16.08.2024 №23/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 . Підставою для відмови стало те, що ОСОБА_4 не подала заяву до нотаріальної контори протягом шести місяців після смерті спадкодавця та не пред`явила жодного доказу фактичного прийняття спадщини. (а.с.21)
Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.
Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Згідно з ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Згідно з ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до ч.1-2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Згідно з ч.1 та ч.5 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
За положеннями ч.1-2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.
Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.
Як слідує з приписів ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Ідентичне положення визначено і в п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування» за яким, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.
Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постановах від 29 травня 2025 року в справі № 707/2544/23, від 07 жовтня 2020 року в справі № 234/17511/19 виснував, що, як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо (постанова Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 154/3452/23).
Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах від 04 листопада 2015 року в справі № 6-1486цс15 та від 14 вересня 2016 року в справі № 6-1215цс16, а також правовій позиції Верховного Суду в постановах від 26 березня 2025 року в справі № 522/18483/21, від 09 жовтня 2024 року в справі № 619/2906/23 та ін.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини ( пункти 54-57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20), від 26 жовтня 2022 року у справі № 522/17925/16 (провадження № 61-1122св22).
Крім того, карантинні обмеження та перебування за кордоном чи в іншій місцевості не є поважними причинами для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, якщо спадкоємець мав можливість подати заяву через консульські установи, поштовою або електронним повідомленням. Поважними причинами пропуску строку є лише ті, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини.
Подібний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 07 грудня 2022 року у справі № 399/570/21, від 26 лютого 2024 року у справі № 552/5600/23, від 26 березня 2025 року у справі № 522/18483/21.
Так, підставою для визнання поважними причин визначеного законом строку на подання заяви про прийняття спадщини, позивачка зазначила: скрутне матеріальне становище, смерть її чоловіка, хвороба та смерть матері, хвороба та смерть батька, а також запровадження на території України карантину в зв`язку з коронавірусом COVID-19.
Крім того, позивачка, як на підставу пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, посилається на те, що їй не було відомо про наявність заповітів на її ім`я, разом з тим зазначене спростовується встановленими в судовому засіданні обставинами, а саме: після смерті тітки позивачки ОСОБА_8 , ОСОБА_4 сподівалася, що вона залишила їй щось у спадок та потрібно було звернутися до нотаріуса і переконатися про наявність заповіту на її батька (рідного брата померлої) чи на неї, але з 2020 року в неї були важкі життєві обставини, що унеможливило вчасне звернення до нотаріуса. Крім того, як зазначила сама ОСОБА_4 після смерті тітки залишився жити її чоловік ОСОБА_7 , і вона вважала, що не може претендувати на будь — яку частину майна за його життя. Вказане також підтверджується показами свідків.
З урахуванням вищенаведених висновків Верховного Суду, норм законодавства та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що наведені позивачем обставини не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.
Суд також звертає увагу на те, що спадкоємець мала право направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, але цим не скористалась, та не зазначила причин, які б перешкоджали їй вчинити цю дію. Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 468/1548/24 (провадження № 61-595 св25).
Таким чином, належних і допустимих письмових доказів на підтвердження наведених у позовній заяві обставин, позивачем до суду не надано.
Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В ході розгляду справи позивачем не було доведено існування об`єктивних, непереборних та істотних перешкод у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини, протягом визначеного законом періоду.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц).
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 квітня 2025 року у справі №468/1548/24.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зауважувала, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємцівв інтересах територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Таким чином, надавши правову оцінку поданим доказам пропуску нею шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачка за відсутності будь-яких поважних причин не вчинила дій з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття, а причини на які посилається позивачка, не були об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для позивачки, які перешкоджали подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що вказує про відсутність підстав для надання позивачці ОСОБА_4 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20.04.2026.

позивач:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;
відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;
третя особа: Перша вінницька державна нотаріальна контора, код ЄДРПОУ: 02885735, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7

СУДДЯ: