Справа № 496/3905/24
Провадження № 2/496/378/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2026 року Біляївський районний суд Одеської області у складі: 
головуючої – судді Портної О.П.,
за участю: 
секретаря – Рябової А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», код ЄДРПОУ 00100227, юридична адреса: вул. Симона Петлюри, буд. 25, м. Київ, Київська область, індекс 01032, до
відповідача:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстрація місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне підприємство «Проектний інститут «Укрспецзем», код ЄДРПОУ 34661067, місцезнаходження: вул. В`ячеслава Чорновола, буд. 157, каб. № 14, м. Черкаси, Черкаська область, індекс 18003,
вимоги позивача: про встановлення права земельного сервітуту,
позивач – будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі,
відповідач – будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив,
представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність -
В С Т А Н О В И В:
І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
1. 07.06.2024 року Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі – позивач та/або ПрАТ «НЕК «Укренерго», Сервітуарій), в особі представника, звернулося з позовом до  ОСОБА_1 (далі – відповідач, власник), з залученням третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватного підприємства «Проектний інститут «Укрспецзем» (далі – третя особа та/або ПП «Проектний інститут «Укрспецзем»), з вимогами встановити за позивачем (Сервітуарієм) право на безоплатний строковий земельний сервітут для будівництва повітряної лінії ПЛ330кВ Новодеська – Арциз, стосовно частини земельної ділянки площею 0,0150 га, та право на безоплатний постійний земельний сервітут для експлуатації повітряної лінії ПЛ330кВ Новодеська-Арциз, стосовно частини земельної ділянки площею 0,0328 гектарів, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер 5121083900:02:001:0453, та належить відповідачу, а також стягнути з відповідачів судові витрати.
2. Свої вимоги мотивує тим, що ПрАТ «НЕК «Укренерго» входить до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави згідно з постановою КМ України від 18.03.2020 року № 221 «Про внесення змін до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави». Відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про ринок електричної енергії», позивач виконує функції оператора системи передачі – юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії. На виконання Розпорядження КМУ № 1581-р, Доручення Прем`єр-міністра України від 14.06.2023 року № 17579/1/1-23 та з метою реалізації заходів для забезпечення більш надійної роботи Об`єднаної енергетичної системи України, створення умов підвищення надійності енергосистеми її системоутворюючих повітряних ліній (надалі - ПЛ), які забезпечують транзит електроенергії НЕК Укренерго здійснюється реалізація проекту «Будівництво повітряної лінії 330 кВ «Новоодеська-Арциз». Маршрут ПЛ 330 кВ «Новоодеська – Арциз» проходить через земельні ділянки з кадастровими номерами 5121010100:02:010:5454 (опора № 47) та 5121083900:02:001:1010, 5121083900:02:001:0931 (опора № 47/1), які надані позивачу в постійне користування на підставі рішення Маяківської сільської ради та рішення Біляївської міської ради, та проходить через земельну ділянку з кадастровим номером 5121083900:02:001:0453 площею 0,120 гектарів, яка розташована на території Маяківської сільської ради Одеського району Одеської області та належить ОСОБА_1 . З метою дотримання прав землевласника позивачем за власний рахунок було зроблено відповідну землевпорядну документацію та підготовлено проект договору про встановлення земельного сервітуту. Відповідно до розробленої технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право земельного сервітуту. Враховуючи специфіку технології проведення робіт з будівництва лінії електропередачі ПЛ 330кВ «Новоодеська-Арциз», позивач потребує встановлення земельних сервітутів щодо частини земельної ділянки площею 0,0150 гектарів – строковий, для влаштування будівельного майданчику за об`єктом будівництва ПЛ 330кВ Новодеська-Арциз та частини земельної ділянки площею 0,0328 гектарів – постійний, для забезпечення експлуатації лінії електропередачі ПЛ 330кВ Новодеська-Арциз, на частині земельної ділянки відповідача з кадастровим номером 5121083900:02:001:0453, із загальної площі 0,120 гектарів. Позивач, 31.07.2023 року, цінним листом з описом вкладення, направив відповідачу пропозицію про укладення договору сервітуту з додатками до нього. Також у видані «Чорноморські Новини» від 07.12.2023 року опубліковано оголошення – Пропозиція про укладення договорів про встановлення земельних сервітутів. На час звернення до суду позивач не отримав від відповідача згоди щодо укладення Договорів сервітуту. Специфіка технології робіт щодо будівництва лінії електропередачі ПЛ 330 кВ «Новоодеська-Арциз» передбачає, що для натягування проводів між двома опорами, їх потрібно розкласти між ними і підняти вверх. Отже, неможливо розкласти між двома опорами проводи так, щоб оминути земельну ділянку відповідачки, оскільки ширина смуги вздовж осі траси, яка необхідна для проведення будівельно-монтажних робіт і експлуатації перетинається з межами земельної ділянки відповідачки. Оскільки проходження ПЛ 330 кВ «Новоодеська-Арциз» запроектовано через земельну ділянку відповідачки, виникає необхідність правового вирішення питання, щодо обмеженого користування частиною чужої земельної ділянки шляхом встановлення земельного сервітуту для експлуатації ПЛ.
3. Відповідач відзив на позов не надав.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
4. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з`явився, але надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі. (а.с. 144)
5. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. (а.с. 165)
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
6. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2024 року цивільна справа № 496/3905/24 була передана до провадження головуючій судді Трушиній О.І. (а.с. 129)
7. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14.10.2024 року було прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, з викликом сторін та проведенням підготовчого провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 137-138)
8. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05.12.2024 року підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 148-149)
9. В зв`язку з поданням заяви про відставку та звільненням ОСОБА_2 з посади судді Біляївського районного суду Одеської області, Розпорядженням керівника апарату суду С.С. Доня № 129 від 23.01.2025 року, призначений повторний автоматизований розподіл судових справ. (а.с. 150)
10. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2025 року цивільна справа № 496/3905/24 була передана до провадження головуючій судді Портній О.П. (а.с. 151)
11. Відповідач, в установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
12. Оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання відповідно до ст. 128 ЦПК України – шляхом направлення рекомендованих поштових відправлень з повідомленням про вручення, одне з яких було вручене 21.11.2024 року (а.с. 143), а інші повернулися на адресу суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 152) та «адресат відсутній з вказаною адресою» (а.с. 156), а також розміщення оголошень на офіційному веб-сайті Біляївського районного суду Одеської області в мережі Інтернет (а.с. 162, 164), в судове засідання не з`явився, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, Судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.
13. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
14. Верховний Суд у своїй Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц вказав, що, якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
15. Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом обставини та зміст спірних правовідносин.
16. Судом встановлено, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1581-р від 16.12.2020 року затверджено перелік пріоритетних для держави інвестиційних проектів до 2023 року. (а.с. 51, 52-57)
17. Розпорядженням Одеської обласної військової адміністрації № 375/А-2022 від 30.06.2022 року «Про погодження місця розташування об`єктів», погоджено НЕК «Укренерго» місце розташування об`єкта «Нове будівництво ПЛ 330 кВ Новоодеська – Арциз», з використанням траси ПЛ 110 кВ із її перевлаштуванням у двоколову ЛЕП, на території Одеського та Білгород – Дністровського районів Одеської області. (а.с. 58)
18. Земельна ділянка площею 0,0387 гектарів, кадастровий номер 5121010100:02:010:5454, яка належить Біляївській міській раді Одеського району Одеської області, надана в постійне користування ПрАТ «НЕК «УКЕНЕРГО», що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 315844164 від 23.11.2022 року. (а.с. 63-64)
19. На земельну ділянку площею 0,0246 гектарів з загальної площі земельної ділянки площею 0,06 гектарів, кадастровий номер 5121083900:02:001:0931, яка належить ОСОБА_3 , встановлений строковий земельний сервітут строком на 10 років, з 25.07.2022 року по 25.07.2032 року, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 317309521 від 09.12.2022 року. (а.с. 65-66)
20. Земельна ділянка площею 0,0162 гектарів, кадастровий номер 5121083900:02:001:1010, яка належить Маяківській сільській раді Одеського району Одеської області, надана в постійне користування ПрАТ «НЕК «УКЕНЕРГО», що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 315679524 від 21.11.2022 року. (а.с. 67-68)
21. Земельна ділянка №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 площею 0,120 гектарів, яка розташована на території Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області, с. Маяки, СГТ «Гудок», вул. Військова, кадастровий номер 5121083900:02:001:0453, належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 713981, виданого на підставі рішення ХІХ сесії ІV скликання Маяківської сільської ради Біляївського району Одеської області від 24.12.2005 року за № 546, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі відділу Держкомзему у Біляївському районі Одеської області за № 01.09.516.00082. (а.с. 69-70)
22. ПрАТ «НЕК «Укренерго» розроблено Проект «Нове будівництво ЛЕП 330 кВ Новоодеська-Арциз, Одеська область (інв. № новий). ІІ черга. Том 7. Книга 2. Розтановка опор 1868-332-26-ПЛТ. (а.с. 71-97)
23. В додатках до Проекту схематично зображено проходження ЛЕП 330 кВ Новоодеська-Арциз. (а.с. 72)
24. Додатком до Проекту є кадастровий план земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки. З графічного зображення земельної ділянки площею 0,1199 гектарів, кадастровий номер 5121083900:02:001:0453, вбачається частина земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту (право прокладення та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій), а саме частину земельної ділянки площею 0,0328 гектарів, та частина земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту (право встановлення будівельних розташувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд), а саме частину земельної ділянки площею 0,0150 гектарів. (а.с. 88)
25. З графічного зображення земельної ділянки площею 0,1199 гектарів, кадастровий номер 5121083900:02:001:0453, вбачається частина земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту (право проходу, проїзду, а також перевезення будівельних та інших матеріалів через земельну ділянку для будівництва та експлуатації ПЛ), а саме частину земельної ділянки площею 0,0328 гектарів, та частина земельної ділянки, на яку поширюється право сервітуту (право встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд), а саме частину земельної ділянки площею 0,0150 гектарів, суміжними земельними ділянками якої є земельна ділянка з кадастровим номером 5121083900:02:001:1010 (опора № 47/1). (а.с. 115)
26. 31.07.2023 року ПрАТ «НЕК «Укренерго» направило на адресу ОСОБА_1 . Пропозицію про укладення договорів сервітуту з додатками. (а.с. 98-99, 100)
27. До матеріалів справи також долучено копію сторінки з видання «Чорноморські НОВИНИ» від 07.12.2023 року з розміщеною на ній Пропозицією про укладення договорів про встановлення сервітутів. (а.с. 101)
V. Оцінка Суду.
28. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні положення містяться у ст. 321 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).
29. Статтею 98 Земельного кодексу України (надалі – ЗК України) визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
30. За змістом ст.ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
31. Відповідно до ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислової розробки родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені ст. 98 цього Кодексу; в-4) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; в-5) право на розгортання, експлуатацію електронних комунікаційних мереж; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; ж-1) право на будівництво та проходження інженерних, кабельних, трубопровідних мереж, необхідних для повноцінного функціонування індустріальних парків; ж-2) право на будівництво, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій; ж-3) право розміщення (без здійснення капітального будівництва) об`єктів рекреаційної інфраструктури, а також інженерної інфраструктури, необхідної для їх функціонування та обслуговування; з) інші земельні сервітути.
32. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно (ст. 100 ЗК України).
33. Частина 1 ст. 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій).
34. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
35. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
36. Згідно із ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном і може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом, рішення суду.
37. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном.
38. Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.
39. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22-2 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені ст. 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.
40. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне використання своєї власності неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому необхідно довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити будь-яким іншим способом.
41. Тлумачення цих норм свідчить про те, що умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Отже, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду. Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 08.12.2021 року у справі № 686/18456/18 (провадження № 61-18819св20) та від 12.04.2022 року у справі № 306/612/20 (провадження № 61-14169св21).
42. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати: що правове регулювання дій щодо встановлення сервітуту має здійснюватися виключно між власником (володільцем) земельної ділянки та особою, яка має намір нею користуватися, а тому необхідно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до ч. 2 ст. 402, ч. 2 ст. 404 ЦК України (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.11.2018 року у справі № 642/3165/17 (провадження № 61-14776св18); що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, тобто якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 351/1146/16-ц, провадження № 61-16854св18).
43. Особливості встановлення земельних сервітутів для розміщення об`єктів енергетики та передачі електроенергії передбачені Законом України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів».
44. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 16 цього Закону, підприємства, які будують чи експлуатують об`єкти енергетики та передачі електричної енергії, мають право використовувати земельні ділянки за договором про встановлення земельного сервітуту з власником чи користувачем земельної ділянки для розміщення об`єктів, зазначених у частинах другій, четвертій цієї статті, на праві постійних або строкових земельних сервітутів. Постійні земельні сервітути можуть встановлюватися для розміщення споруд опорних конструкцій повітряних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів, пристроїв і споруд. Строкові земельні сервітути можуть встановлюватися на період будівництва чи проведення планових ремонтних робіт об`єктів передачі електричної енергії. Постійні або строкові земельні сервітути можуть встановлюватися для: будівництва, реконструкції, капітального ремонту, розміщення споруд опорних конструкцій повітряних ліній електропередачі, трансформаторних підстанцій, розподільних пунктів та пристроїв; проходу, проїзду, а також перевезення будівельних та інших матеріалів через земельну ділянку для будівництва і експлуатації ліній електропередачі; розміщення на земельній ділянці інформаційних щитів, попереджувальних знаків, які стосуються будівництва та експлуатації ліній електропередачі; проведення вишукувальних, дослідних та інших робіт для будівництва ліній електропередачі. Земельні сервітути щодо права будівництва та обслуговування об`єктів передачі електричної енергії встановлюються на підставі договору про встановлення земельного сервітуту між експлуатуючим підприємством та власниками чи постійними користувачами земельних ділянок, укладеному в порядку, встановленому ЦК України.
45. Строк дії земельного сервітуту визначається у договорі про встановлення земельного сервітуту. У договорі про встановлення земельного сервітуту для розміщення об`єктів енергетики та передачі електричної енергії зазначаються: зміст земельного сервітуту, кадастровий номер земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут (за наявності), площа земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту, дані про земельну ділянку, на якій встановлюється земельний сервітут (ч.ч. 7, 8 ст. 16 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів»).
46. У разі якщо встановлення земельного сервітуту призводить до неможливості використання земельної ділянки (її частини), власник чи користувач земельної ділянки має право вимагати вилучення (викупу) земельної ділянки (її частини) для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а орендар такої ділянки має право вимагати розірвання договору оренди земельної ділянки (ч. 12 ст. 16 ЗУ «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів»).
47. Отже, зазначена норма передбачає підстави виникнення земельних сервітутів для розміщення та обслуговування об`єктів енергетики; види сервітутів (постійний, строковий); його зміст, який має відповідати Типовій формі договору про встановлення земельного сервітуту; наслідки недосягнення згоди та неможливості використання земельної ділянки за цільовим призначенням.
48. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
49. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
50. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
51. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
52. У ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
53. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
54. Однією з основних ознак сервітуту, який підлягає встановленню за рішенням суду, є неможливість задоволення інтересів у будь-який інший спосіб у ситуації, коли власник і потенційний сервітуарій не можуть досягнути згоди щодо встановлення сервітуту або способу його здійснення, плати тощо. Умовою встановлення сервітуту у такий спосіб є те, що позивач має довести у суді, що нормальне функціонування його господарства чи задоволення його інтересів при використанні свого майна неможливе без встановлення сервітуту. Правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2019 року по справі № 348/1992/16-ц, провадження № 61-45579св18 (ЄДРСРУ № 81952852).
55. Отже, позивач просить встановити за ним право на безоплатний постійний сервітут, на частину земельної ділянки площею 0,0328 гектарів, з загальної площі земельної ділянки 0,1199 гектарів, кадастровий номер 5121083900:02:001:0453. Зі схематичного плану (а.с. 115) вбачається, що вказаним сервітутом позивач має намір задовольнити свої потреби, а саме для проходу, проїзду, а також перевезення будівельних та інших матеріалів через земельну ділянку для будівництва та експлуатації ПЛ.
56. Але, суд звертає увагу на те, що власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення земельних сервітутів, перелік окремих видів яких наведено у ст. 99 ЗК України, зокрема, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху. Ні з матеріалів справи, ні з доводів позивача не вбачається на земельній ділянці, щодо якої останній просить встановити право сервітуту, наявність шляху, дороги, проїзду. Отже встановлення права на безоплатний постійний земельний сервітут на частину земельної ділянки площею 0,0328 гектарів суперечитиме чинному законодавству, а також інтересам власниці земельної ділянки та орендаря.
57. Окрім того з вказаного схематичного зображення, судом встановлено, що суміжною земельною ділянкою до земельної ділянки відповідачки є земельна ділянка з кадастровим номером 5121083900:02:001:1010, на частину якої – 0,0162 гектарів (а.с. 67) у позивача вже наявне право користування, а саме постійний земельний сервітут. Суд наголошує, що однією з основних ознак сервітуту, який підлягає встановленню за рішенням суду, є неможливість задоволення інтересів у будь-який інший спосіб.
58. Таким чином, позивач не позбавлений можливості задовольнити свої потреби з встановлення будівельних риштувань та складання будівельних матеріалів з метою будівель та споруд, за рахунок частини земельної ділянки площею 0,0162 гектарів з загальної площі земельної ділянки 0,0162 гектарів з кадастровим номером 5121083900:01:001:1010, яка належить Маяківській сільській раді та на яку вже встановлене право користування (сервітут) за позивачем.
59. Підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої заінтересованої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.02.2024 року у справі № 910/6925/22.
60. У ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розташовані, які перебувають у приватній власності для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності» передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та в порядку, визначених цим Законом, мають право викупу земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, для суспільних потреб, зокрема, для будівництва, капітального ремонту, реконструкцій та обслуговування об`єктів енергетичної інфраструктури (ліній електропередачі, електростанцій) та об`єктів, необхідних для їх експлуатації.
61. Також, не доведено належними та допустимими доказами і факт отримання відповідачем пропозиції про укладення договору сервітуту та відмови власника (користувача) земельної ділянки від узгодження умов та укладення договору про встановлення земельного сервітуту. З урахуванням того, що з матеріалів, які додані до позовної заяви вбачається, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 713981, що підтверджує право особистої приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, виданий 2009 року. Актуальних даних, на день звернення позивачем до суду, щодо власника земельної ділянки та наявності/відсутності інших прав третіх осіб (оренди, суборенди, емфітевзису тощо) щодо земельної ділянки, позивачем не надано, що унеможливлює достеменно визначити суб`єктний склад спірних правовідносин відповідно до ч. 2 ст. 402, ч. 2 ст. 404 ЦК України.
62. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
63. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
64. Верховний Суд неодноразово наголошував, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі № 910/4994/18, постанови Верховного Суду від 10.07.2024 року у справі № 914/1574/23, від 02.07.2024 року у справі № 910/12295/23, від 14.05.2024 року у справі № 910/4437/23).
65. Отже, позивач не довів підстав позову про встановлення земельного сервітуту відповідно до вимог ст.ст. 99, 100 ЗК України та ст. 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». Будь – яких заяв та клопотань від сторони позивача про витребування доказів, проведення експертизи тощо, до суду не надходило.
67. Позивач не довів неможливість реалізації проекту без обтяження саме цієї земельної ділянки, не підтвердив належними доказами вжиття заходів до досудового врегулювання спору та не обґрунтував відсутність альтернативних способів досягнення мети, що виключає підстави для встановлення сервітуту за рішенням суду.
66. Таким чином, суд дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
67. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при поданні позову відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 11, 15-16, 401-404 Цивільного кодексу України, ст.ст. 98-100 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 131, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд –

У Х В А Л И В:
1. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне підприємство «Проектний інститут «Укрспецзем», про встановлення права земельного сервітуту – відмовити.
2. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
4. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
5. Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
6. Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
7. Повний текст рішення складено 25.02.2026 року.

Суддя О.П. Портна