ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/8604/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Луцович М.М.,
при секретарі судового засідання – Пішта І.І.
за участю:
представник позивача – Онуфрій Д.В., 
представник відповідача – Петровці І.В.,
третя особа – не з`явилася, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу містобудування та архітектури Тересвянської селищної ради Тячівського району (вул. Народна, 83, с-ще Тересва, Тячівський р-н, Закарпатська обл., 90564, код ЄДРПОУ 44351002), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу містобудування та архітектури Тересвянської селищної ради Тячівського району, в якому просить: визнати протиправними та скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, а саме: житловий будинок з вбудованим магазином по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер №МU01:7119-2597-3142-9266.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з листа Тересвянської селищної ради від 08.07.2025 року №05-22/816 стало відомо, що 27 лютого 2025 року відділом містобудування та архітектури Тересвянської селищної ради видані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва (реєстраційний №MU01:7119-2597-3142-9266), а саме: житловий будинок з вбудованим магазином по АДРЕСА_3 , вид будівництва - реконструкція. Ознайомившись з інформацією про містобудівні умови та обмеження, вважає, що такі надані з порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вимог ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» та внаслідок цього порушують права й інтереси позивача, як власника сусіднього житлового будинку, оскільки на підставі них здійснюється будівництво об`єкта комерційного призначення, великих об`ємів посеред житлових будинків, без обговорень з сусідами і громадських слухань, конфігурація земельної ділянки не дасть можливість обслуговувати даний об`єкт.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 
12 листопада 2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення щодо позовних вимог. Представник вказав, що підставою для розгляду звернення була заява від 19.02.2025 року щодо надання містобудівних умов та обмежень, під час розгляду якої встановлено, що земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту селища Тересва, у межах функціональної зони житлової садибної забудови згідно з Генеральним планом селища Тересва, затвердженим рішенням Тересвянської селищної ради № 661 від 22.01.2018р. На підставі викопіювання з Генерального плану було встановлено, що ділянка за функціональним призначенням може бути використана для розміщення індивідуальної садибної житлової забудови. При цьому запропоноване замовником функціональне призначення («житловий будинок з вбудованим магазином») повністю відповідає містобудівній документації на місцевому рівні. Відтак підстав для відмови у видачі містобудівних умов, передбачених частиною 8 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у відповідача не було. Зазначив, що у зв`язку з тим, що як функціональне призначення будівлі, так і цільове призначення земельної ділянки не змінювалося, то у проведеннях громадських слухань відсутня потреба.
Представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якої з доводами відповідача не погоджується. Представник зазначив, що не зрозуміло, як відповідач на основі заяви на отримання містобудівних умов та обмежень, встановив обставину, що третя особа буде використовувати громадське приміщення саме не в заборонених цілях. Також вказав, що навіть при наданні містобудівних умов та обмежень для вбудованого приміщення магазину в житловому будинку має бути змінене цільове призначення землі (та частина, яка знаходиться під магазином) та такий вид забудови повинен бути передбачений в містобудівній документації на місцевому рівні. Тобто у відповідача були відсутні підстави у наданні містобудівних умов і обмежень, оскільки відсутня містобудівна документація на місцевому рівні, яка визначає умови та обмеження використання території.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив такі задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, та просив суд відмовити у задоволенні позову.
Третя особа у судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, клопотань пов`язаних з розглядом справи до суду не подавала. 
На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. 
Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №1-2051 від 14.08.2012 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №35338513 від 30.08.2012. 
ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою на видачу містобудівних умов та обмежень від 19.02.2025 року щодо надання містобудівних умов та обмежень, реєстраційний номер у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (ЄДЕССБ) AM01:1298-8309- 9961-9505. 
До заяви були додані: копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою; копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці; копія технічного паспорта (у разі здійснення реконструкції); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000 (схема розміщення земельної ділянки), витяг із Державного земельного кадастру. 
За результатами розгляду поданої заяви Відділом містобудування та архітектури Тересвянської селищної ради Тячівського району наказом №15-МУО від 28.02.2025 «Про затвердження містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва» затверджено містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва «Житловий будинок з вбудованим магазином по АДРЕСА_3 », реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:7119-2597-3142-9266, реєстраційний номер 15-МУО від 27.02.2025.
Вважаючи протиправними затверджені відповідачем містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та враховує наступне.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності, спрямовані на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI (далі Закон № 3038-VI).
Відносини у сфері містобудівної діяльності регулюються Конституцією України, Цивільним, Господарським і Земельним кодексами України, цим Законом, законами України «Про Генеральну схему планування території України», «Про основи містобудування», «Про архітектурну діяльність», «Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду», «Про землеустрій», іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 2 Закону № 3038-VI).
Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 1 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Статтею 6 Закону № 3038-VI регламентовано, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
До уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені статтею 13 Закону України «Про архітектурну діяльність»: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.
До утворення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради з питань архітектури уповноваженим органом містобудування та архітектури є структурний підрозділ районної державної адміністрації з питань архітектури, а за його відсутності - структурний підрозділ обласної державної адміністрації з питань архітектури.
З метою забезпечення виконання функцій, пов`язаних з організацією замовлення розроблення, оновлення та затвердження містобудівної документації (змін до неї), у складі уповноваженого органу містобудування та архітектури може утворюватися окремий структурний підрозділ. Примірне положення про такий структурний підрозділ затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури.
Органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3038-VI забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації (ч. 4 ст. 26 Закону № 3038-VI).
Згідно із частиною 5 статті 26 Закону № 3038-VI проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом; 4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).
В свою чергу, відповідно до частин 1, 2 статті 29 Закону № 3038-VI основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.
Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
За правилами частини 3 статті 29 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (із зазначенням кадастрового номера земельної ділянки), до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію - у разі, якщо речове право на земельну ділянку не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці - у разі, якщо право власності на об`єкт нерухомого майна не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000.
Інформацію про речове право на земельну ділянку, право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, відомості з Державного земельного кадастру уповноважені органи містобудування та архітектури отримують відповідно до частини восьмої статті 9 Закону України «Про адміністративні послуги».
Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним.
У той же час, частиною 4 статті 29 Закону № 3038-VI передбачено, що підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:
1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;
2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;
3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Згідно із частиною 8 статті 29 Закону № 3038-VI містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.
Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду.
Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам; 3) за рішенням суду.
У разі скасування в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом.
У позовній заяві позивач, серед іншого, посилався на те, що відповідач при розгляді заяви третьої особи повинен був відмовити у наданні містобудівних умов і обмежень у зв`язку з неподанням визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень, зокрема, містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва. 
З цього приводу суд вказує, що відповідно до абзацу сьомого частини 3 статті 29 Закону № 3038-VI, який діяв до 01 січня 2019 року, для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва.
При цьому з 01 січня 2019 року для отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не потрібно подавати містобудівний розрахунок, який визначає інвестиційні наміри замовника з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва, відповідно до положень абзацу другого пункту 1 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності» №1817-VIII від 17.01.2017 року.
Відтак, доводи позивача щодо неподання третьою особою із заявою від 19.02.2025 всіх необхідних документів відповідно до частини 3 статті 29 Закону № 3038-VI не знайшли свого підтвердження.
Разом з цим, матеріалами справи підтверджуються обставини щодо подання третьою особою всіх документів, вичерпний перелік яких встановлений частиною 3 статті 29 Закону № 3038-VI.
Крім того, позивач згідно позовної заяви покликається на те, що наміри забудови згідної поданої заяви третьої особи від 19.02.2025 не відповідають містобудівній документації на місцевому рівні та назві об`єкту (його функціональному призначенню).
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону № 3038-VI планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.
Генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту (частина 1 статті 17 Закону № 3038-VI).
У той же час, статтею 19 Закону № 3038-VI передбачено, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.
Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.
На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.
Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).
За правилами статті 25 Закону № 3038-VI режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.
Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.
Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, за межами населених пунктів встановлюється відповідними районними державними адміністраціями, а в разі відсутності адміністративного району - відповідно Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, Севастопольською міською державними адміністраціями.
Узгодження питань щодо забудови визначених для містобудівних потреб територій суміжних територіальних громад здійснюється на підставі відповідних угод, відображається у схемах планування зазначених територій та генеральних планах населених пунктів.
Встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.
Аналізуючи наведене суд приходить до висновку, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації населеного пункту на місцевому рівні. На його основі розробляються інші види містобудівної документації на місцевому рівні, зокрема, й детальний план території у випадку його необхідності.
Отже, відповідність намірів забудови містобудівній документації на місцевому рівні, під час ухвалення рішення про надання або відмову у наданні містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, уповноважений орган визначає, виходячи із містобудівної документації на місцевому рівні - генерального плану та детального плану території, якщо такий розроблено.
Невідповідність намірів забудови земельної ділянки є підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень. При цьому невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 11.04.2018 у справі №803/1231/17, від 14.08.2018 у справі №823/5265/15, від 20.03.2019 у справі №810/726/18, від 17.05.2019 у справі №806/1576/18, від 02.02.2020 у справі №826/9713/18, від 29.04.2020 у справі №712/6577/18, від 15.02.2021 у справі №320/5710/20 та від 16.06.2021 у справі №2340/3189/18.
Крім того, здійснення забудови, наміри якої суперечать вимогам містобудівної документації (Генерального плану населеного пункту, Детального плану території), нівелює мету планування та забезпечення сталого розвитку населеного пункту, а отже, порушує суспільні інтереси, які виражаються у забезпеченні дотримання правил благоустрою населеного пункту, спрямованих на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини; містобудівні умови та обмеження, які не відповідають Генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації на місцевому рівні не можуть вважатися такими, що враховують громадські та приватні інтереси при плануванні та забудові територій.
Цей висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій, зокрема, у постановах від 20.05.2019 у справі №826/15338/18, від 04.09.2019 у справі №826/13852/17, від 19.01.2023 у справі №640/9995/20.
Матеріалами справи встановлено, що земельна ділянка кадастровий номер 2124456200:03:003:0191 знаходиться в межах населеного пункту селища Тересва, у межах функціональної зони житлової садибної забудови згідно з Генеральним планом селища Тересва, затвердженим рішенням Тересвянської селищної ради № 661 від 22.01.2018р. 
На підставі викопіювання з Генерального плану селища Тересва встановлено, що ділянка за функціональним призначенням може бути використана для розміщення індивідуальної садибної житлової забудови. 
Статтею 38, 39 Земельного кодексу України визначено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування. 
Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.
Тобто, якщо об`єкт не втрачає житлової функції, така земля може й надалі використовуватись за призначенням 02.01 «для будівництва та обслуговування житлового будинку». 
З метою перевірки вказаних обставин суд враховує, що для планування і забудови територій населених пунктів та міжселенних територій на державному, регіональному та місцевому рівні застосовуються Державні будівельні норми України «Житлові будинки. Основні положення» ДБН В.2.2-15:2019 (далі також ДБН Б.2.2-15:2019) та Державні будівельні норми України «Громадські будівлі та споруди» ДБН В.2.2-9:2018 (далі також ДБН В.2.2-9:2018).
Пунктом 5.37 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» визначено, що у цокольному, першому, другому, третьому і вище поверхах житлових будинків допускається розміщувати вбудовані і вбудовано-прибудовані приміщення громадського призначення, за винятком об`єктів, які негативно впливають на людину (ДСанПіН 239, ДСН 3.3.6.037, ДСН 3.3.6.039, ДГН 6.6.1.- 6.5.001). 
Вбудовані і вбудовано-прибудовані приміщення громадського призначення, які розташовуються вище третього поверху, повинні виділятися в окремий протипожежний відсік від ДБН В.2.2-15:2019 15 житлової частини будівлі, а ті, що розташовуються до третього поверху включно, повинні відокремлюватися від житлової частини протипожежними стінами (перегородками) та протипожежними перекриттями із класом вогнестійкості, який відповідає нормованому класу вогнестійкості перекриття будинку відповідного ступеня вогнестійкості згідно із ДБН В.1.1-7. Протипожежні стіни (перегородки) та перекриття, які відокремлюють вбудовані і вбудовано-прибудовані приміщення громадського призначення від житлової частини, повинні бути без віконних та дверних прорізів. 
Зазначені стіни (перегородки) та перекриття у гуртожитках та спеціалізованих квартирних будинках для осіб з інвалідністю, можуть мати прорізи з відповідним заповненням згідно з ДБН В.1.1-7. При цьому типи сходових кліток окремого протипожежного відсіку вбудовано-прибудованих приміщень допускається передбачати з урахуванням умовної висоти протипожежного відсіку згідно з ДБН В.1.1-7. 
Допускається розташування в житлових будинках вбудованих і вбудовано-прибудованих підприємств харчування (закладів ресторанного господарства) з кількістю місць не більше ніж 250. Ці підприємства харчування повинні мати територію, відокремлену від території будинку, мати окремі (як гостьові так і технологічні) входи ззовні. Виробничі та холодильні приміщення слід відокремлювати від житлових приміщень звуко- та віброізоляційними матеріалами відповідно до вимог ДБН Б.2.2-12, ДБН В.1.1-31, ДСТУ-Н Б В.1.1-32, ДСТУ-Н Б В.1.1-33, ДСТУ-Н Б В.1.1-34. 
Допускається розташування в житлових будинках вбудованих і вбудовано-прибудованих груп короткотривалого перебування дітей дошкільного віку згідно з ДБН В.2.2-4 за умови улаштування окремих виходів назовні. 
Допускається розташування ясел-садків у вбудовано-прибудованих приміщеннях першого другого поверху житлових будинків не нижче ІІ ступеня вогнестійкості за умови виділення в окремий протипожежний відсік та наявності окремих виходів назовні і виділеної земельної ділянки закладу згідно з вимогами ДБН Б.2.2-12 та ДБН В.2.2-4. 
У житлових будинках допускається розміщення на верхньому житловому поверсі (у тому числі мансардному) в приміщеннях, що мають висоту не менше ніж 2,5 м і в яких відсутнє загальнобудинкове інженерне обладнання (або забезпечено відокремлений доступ до нього), творчих майстерень діячів мистецтв та архітектури; при цьому вихід у коридори або інші місця загального користування житлової частини будинку слід передбачати через протипожежний тамбур-шлюз 1-го типу. Сполучення ліфтових шахт із таким поверхом допускається передбачати через протипожежний тамбур-шлюз 1-го типу.
Згідно пункту 5.40 ДБН В.2.2-15:2019 не допускається розміщення у житлових будинках: а) готелів, хостелів; б) пунктів приймання склотари та вторинної сировини, а також магазинів сумарною торговельною площею не більше ніж 1000 м2; в) спеціалізованих закладів і підприємств, експлуатація яких може призвести до забруднення території та повітря житлової забудови і квартир з підвищенням понад допустимі рівні шуму, вібрації, іонізуючого та неіонізуючого випромінювання; г) спеціалізованих магазинів будівельних, мастильних та інших товарів, експлуатація яких може призвести до забруднення території і повітря житлової забудови; магазинів та складів товарів побутової хімії, легкозаймистих та горючих рідин, вогненебезпечних (горючих) речовин і матеріалів ДБН В.2.2-15:2019 16 (фарб, розчинників, лаків, пороху), балонів з газом, майстерень та інших приміщень з категорією за вибухопожежною небезпекою А і Б; спеціалізованих рибних, м`ясних та овочевих магазинів; д) підприємств побутового обслуговування, в яких застосовуються легкозаймисті речовини (за винятком перукарень, майстерень з ремонту годинників розрахунковою площею до 300 м ); е) майстерень з ремонту побутових машин і приладів, ремонту взуття розрахунковою площею понад 100 м2 ; и) лазень і саун (лазень сухого жару), в тому числі у вбудованих фізкультурно-оздоровчих закладах, пралень і хімчисток (крім приймальних пунктів і пралень самообслуговування продуктивністю до 75 кг білизни у зміну); к) автоматичних телефонних станцій та вузлів фіксованого зв`язку (обладнання: автоматичних цифрових телефонних станцій, центрів комутації, розподільчих абонентських концентраторів, телекомунікаційного обладнання мережі широкосмугового доступу до Інтернету) загальною площею більше ніж 100 м2 ; л) громадських туалетів; м) похоронних бюро; н) виробничих приміщень (крім приміщень категорії В та Д згідно з вимогами ДБН В.2.2-40 для праці осіб з інвалідністю та людей літнього віку, у тому числі: пунктів видачі роботи додому, майстерень для складальних та декоративних робіт), зуботехнічних лабораторій, клінікодіагностичних та бактеріологічних лабораторій, диспансерів усіх типів, денних стаціонарів диспансерів та стаціонарів приватних клінік, травмпунктів, підстанцій швидкої та невідкладної допомоги, дерматовенеричних, психіатричних, інфекційних та фтизіатричних кабінетів лікарського прийому, відділень (кабінетів) магніторезонансної томографії; п) рентгенівських кабінетів, а також приміщень з лікувальною та діагностичною апаратурою і обладнанням, яке є джерелом іонізуючого випромінювання вище припустимого рівня, який встановлений у ДСанПіН 239 та ДГН 6.6.1.-6.5.001, ветеринарних клінік та їх центрів, ветеринарно-консультаційних кабінетів; р) приміщень або технологічних (виробничих) зон із стаціонарним або переносним кулінарним обладнанням для термічної обробки їжі, а саме: грилів, мангалів, коптилень, хлібопечей незалежно від наявності джерела відкритого або закритого вогню та пальників інфрачервоного випромінювання.
ДБН В.2.2-9:2018 «Громадські будівлі та споруди» підтверджує можливість розміщення підприємств торгівлі у житлових будинках без необхідності виділення окремої земельної ділянки під комерцію. 
Отже, судом встановлено, що запропоноване третьою особою функціональне призначення («житловий будинок з вбудованим магазином») повністю відповідає містобудівній документації на місцевому рівні.
Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №397402028 від 01.10.2024 земельна ділянка кадастровий номер 2124456200:03:003:0191 має цільове призначення 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та є приватною власністю третьої особи (а.с. 54).
Відповідно до частини 5 статті 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Отже, земельна ділянка може використовуватися у будь-який спосіб, який відповідає категорії земельної ділянки. Віднесення земель України до конкретної категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування.
Оскільки зазначена територія відноситься до житлової забудови, земельна ділянка може використовуватися власником або користувачем для забудови у будь-який спосіб, що відповідає категорії земельної ділянки.
Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що земельна ділянка, розташована в селищі Тересва Тячівського району Закарпатської області, на яку відповідачем надано третій особі спірні містобудівні умови та обмеження, відповідає цільовому та функціональному призначенню, визначеному у Генеральному плані селища Тересва.
Разом з цим, вирішуючи позовні вимоги суд відхиляє покликання позивача на те, що відповідач, надаючи містобудівні умови та обмеження не врахував громадські та приватні інтереси, без проведення обговорення з сусідами та громадських слухань, адже громадські слухання проводяться щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні згідно Постанови КМУ від 25.05.2011р. №55, або у процесі оцінки впливу на довкілля згідно Постанови КМУ від 13.12.2017р. №989.
Крім того, позивачем у ході судового розгляду не доведено, чим саме затверджені містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, а саме: житловий будинок з вбудованим магазином по АДРЕСА_3 , реєстраційний номер №МU01:7119-2597-3142-9266, порушують його права та інтереси як власника сусіднього домоволодіння.
Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд наголошує, що в межах даної адміністративної справи перевірці підлягають обставини наявності/відсутності невідповідності намірів забудови земельної ділянки містобудівній документації, зокрема Генеральному плану селища Тересва, порушення щодо чого судом в ході розгляду справи не встановлено.
Суд вкотре нагадує, що земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_3 , на яку відповідачем надано третій особі спірні містобудівні умови та обмеження, відповідає цільовому та функціональному призначенню, визначеному у Генеральному плані селища Тересва.
Окрім цього суд вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази на підтвердження неподання третьою особою визначених частиною 3 статті 29 Закону № 3038-VI документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень та/або виявлення уповноваженим суб`єктом владних повноважень недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, щодо якої Відділом видано містобудівні умови та обмеження.
Відтак, стверджувати про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень не вбачається за можливе.
Резюмуючи вищевикладене суд вважає, що відповідач, надаючи третій особі спірні містобудівні умови та обмеження діяв у порядку, спосіб та в межах наданих йому повноважень, що у свою чергу виключає наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 72 КАС України).
З огляду на вказане вище та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.
Оскільки адміністративний позов не підлягає до задоволення, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, у тому числі витрат, понесених позивачем на правничу допомогу.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241, 243-246, 250, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу містобудування та архітектури Тересвянської селищної ради Тячівського району (вул. Народна, 83, с-ще Тересва, Тячівський р-н, Закарпатська обл., 90564, код ЄДРПОУ 44351002), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити.
2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	М.М. Луцович	

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Луцовича М.М. з 08 квітня 2026 року по 17 квітня 2026 року (включно) у відпустці, рішення суду у повному обсязі виготовлено та підписано 20 квітня 2026 року.