Справа №155/108/26
Провадження №2/155/296/26

ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2026 м. Горохів
Горохівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді – Яремчук С.М.,
при секретарі судового засідання – Задурській К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Горохові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позовних вимог
Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27943,99 гривень.
Свій позов обґрунтовує тим, що 26 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 2443781. Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальникові кредит в сумі 10100,00 гривень, строком на 3 дні, за користування кредитом нараховуються проценти у вигляді процентної ставки 1,90% в день та застосовується в межах строку кредиту. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 10100,00 гривень. 
26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № ККАУ-26022021, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги у правовідносинах, які виникли на підставі кредитного договору та набув право вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 2443781 від 26.05.2020 року.
Відповідач не виконує свого зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості становить 27943,99 гривні, з яких: 10099,14 гривень заборгованість за тілом кредиту, 17844,85 гривні заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги.
За наведених підстав просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 2443781 від 26 травня 2020 року у розмірі 27943,99 гривні, а також судові витрати, що складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 2662,40 гривні та 8000,00 гривень витрат на правову допомогу.
Відзив на позов
25 лютого 2026 року до суду надійшов відзив від ОСОБА_1 на позовну заяву ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» в якому остання просить врахувати надані пояснення та відмовити повністю у позові. Наголошує, що сплатила кошти в сумі 18469,76 гривень, що перевищує суму кредиту та відсотків за його користування. В матеріалах справи, зокрема у позовній заяві, відповідач не вказує на існування фактів пролонгації кредиту, письмові докази про укладення домовленостей про таке продовження відсутні, термін пролонгації має становити не більше 3 днів, однак з графіків сплати вбачається, що кошти сплачувались і через 4 або 5 днів. Збіг дати та суми сплати коштів з дотриманням 3-денного строку не свідчить про здійснення пролонгації. Також п. п. 4.3-4.5 договору передбачено, що відповідач має право на пропозицію (оферту) про продовження кредиту, а позивач має право акцептувати таку пропозицію з текстовим повідомленням та зазначенням нового строку кредиту. Жодні докази про вчинення дій, передбачених розділом 4 договору, у справі відсутні. Також п. 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Початок виникнення прострочення у позові не вказаний. Водночас з розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж в сумі 1535,05 гривень було здійснено 31.08.2020 року, а відсотки нараховувались по 02.02.2020 року. Відповідач пролонгацію кредиту не здійснювала. Як вбачається з позовної заяви, позивач нараховує відсотки за користування кредитом поза межами 3 днів, що є неправомірним. Щодо судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, вважає, що суд має врахувати, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, а тому має дійти висновку про їх зменшення.
Рух справи в суді
Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 03 лютого 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 11 березня 2026 року.
Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 11 березня 2026 року витребувано від Акціонерного товариства «Ощадбанк» письмові докази. Судове засідання відкладено на 02 квітня 2026 року.
Позиція учасників судового розгляду
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечив.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки за фактичним місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причину неявки в судове засідання остання не повідомила, будь-яких клопотань не подала.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що 26 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2443781 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету (а. с. 7 – 9 зворот).
Відповідно до п. 1.2, п. 1.3, п. 1.4. Договору, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10100,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Строк кредиту 3 дні. 
Відповідно до 1.5.1., п. 1.5.2, Договору Знижена процентна ставка 1,43% в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день від суми кредиту, застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.п.1.5.1. договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1- 4.6 цього договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 част. 1 статті 1048 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до п. 1.6. Договору мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби.
Відповідно до п. 2.1. Договору Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної карти, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. 
Відповідно до п. 2.2. Сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього Договору. У випадку, якщо Товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання Договору, а у наступні календарні дні, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), заначений в п.1.4 Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів.
Згідно з п. 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору (3 дні), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п.4.2 – 4.5 Договору.
Споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 Договору (п. 4.2).
Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем (п.4.3).
Графік платежів до договору про надання споживчого кредиту № 2443781 від 26.05.2020 року представлений в якості додатку №1 до договору (а. с. 10).
Також до укладення договору позичальник ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту в якому зазначені контактні дані кредитодавця та основні умови кредитування (а. с. 10 зворот - 12).
На підтвердження укладення договору в електронному вигляді позивачем надано довідку ТОВ «Авентус Україна» про ідентифікацію, відповідно до якої відповідач ОСОБА_1 , з яким укладений договір про надання споживчого кредиту № 2443781 від 26.05.2020 року, ідентифікований Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна». Договір підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором: одноразовий ідентифікатор С760704; дата і час відправки ідентифікатора позичальнику: 26 травня 2020 року 17:56; номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: НОМЕР_2 (а. с. 12 зворот).
На підтвердження перерахування кредитних коштів в матеріалах справи міститься довідка ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №6515-ВП від 16.12.2025 року, відповідно до якої 26.05.2020 року здійснено переказ на картку № НОМЕР_3 в сумі 10100,00 гривень, номер транзакції в системі WayForPay - creditplus - 7792208, код авторизації 416358 (а. с. 13 – зворот).
Крім того, згідно з відповіддю АТ «Ощадбанк» за №46/12-11/42832/2026/БТ від 26 березня 2026 року, наданою на виконання ухвали суду від 11 березня 2026 року, банківська карта № НОМЕР_1 емітована на ім`я ОСОБА_1 . Із меморіального ордеру №4447167804 від 27.05.2020 року вбачається, що 27 травня 2020 року здійснено переказ коштів на суму 10100,00 UAH.
Зазначені реквізити банківської карти співпадають із банківськими реквізитами карти відповідача, вказаними у договорі.
Відповідно до карти обліку договору № 2443781 від 26.05.2020 року, підписаної директором ТОВ «Авентус Україна» і завіреної печаткою цього товариства, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 станом на 25.02.2021 року становить 27943,99 гривні, з яких: 10099,14 гривень заборгованість за тілом кредиту, 36313,75 гривень заборгованість за відсотками (з урахуванням платежів на погашення тіла кредиту на суму 0,86 гривень та на погашення відсотків за кредитом на суму 18468,90 гривень) (а. с. 14 - 19 зворот).
26 лютого 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитними договорами № 2443781 від 26.05.2020 року (а. с. 20 – 23 зворот).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №ККАУ-26022021 від 26 лютого року, ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 2443781 від 26.05.2020 року в сумі 27943,99 гривні (а. с. 24).
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не здійснювало нарахувань за кредитним договором № 2443781 від 26.05.2020 року.
Отже, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 2443781 від 26.05.2020 року, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 12 січня 2026 року направило на адресу відповідача ОСОБА_1 досудову вимогу в якій повідомило останню про відступлення права вимоги, із зазначенням суми боргу, а також вимогу про сплату вказаної заборгованості (а. с. 25 зворот).
Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору.
Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач не подала.
Висновки суду та мотиви прийнятого рішення 
Спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредитної заборгованості.
Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Положеннями ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (стаття 1047 ЦК України).
За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
В силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК).
У постанові від 07.04.2021у справі № 623/2936/19 Верховний суд дійшов висновку, що використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором при укладенні договору відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Укладений 26 травня 2020 року ОСОБА_1 договір №2443781 про надання споживчого кредиту із ТзОВ «Авентус Україна» за формою відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», договір укладений в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства.
З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, що визначено положеннями ст. 599 ЦК України.
Положеннями ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що закріплено вимогами ст. 611 ЦК України визначає.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Пунктом 5 підпункту 5.1. Договору передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 26 травня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту №2443781 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Матеріалами справи також підтверджується, що до позивача ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право стягнення з відповідача кредиторської заборгованості. 
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема за кредитними договорами, передбачені ст. 1048 та 1056-1 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Зокрема, статтею 1056-1 ЦК України установлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно кредитного договору строк кредитування становить 3 дні і закінчується 29 травня 2020 року.
З наданої стороною позивача картки обліку ТзОВ «Авентус Україна» за кредитним договором №2443781 від 26.05.2020 року вбачається, що відповідачу нараховані проценти за користування коштам за ставкою 1,43 % в день (п. 1.5.1) за період з 26.05.2020 року по 28.05.2020 року (знижена процентна ставка) у розмірі 431,79 гривень та за ставкою 1,90 % в день (п. 1.5.2) за період з 30.05.2020 року по 02.12.2020 року (стандартна процентна ставка) у розмірі 35881,56 гривень, разом – 36313,35 гривень, тобто проценти нараховано поза межами строку кредитування.
Із наданої ТзОВ «Авентус Україна» картки обліку за кредитним договором №2443781 від 26.05.2020 року вбачається, що відповідач в рахунок погашення відсотків за кредитом внесла наступні платежі: 29 травня 2020 року – 431,78 гривень, 01 червня 2020 року – 575,69 гривень, 04 червня 2020 року – 575,67 гривень, 07 червня 2020 року – 575,67 гривень, 10 червня 2020 року – 575,67 гривень, 13 червня 2020 року – 575,67 гривень, 16 червня 2020 року – 575,67 гривень, 19 червня 2020 року – 575,65 гривень, 22 червня 2020 року – 575,65 гривень, 25 червня 2020 року – 575,65 гривень, 28 червня 2020 року – 575,65 гривень, 01 липня 2020 року – 575,65 гривень, 05 липня 2020 року – 767,53 гривень, 08 липня 2020 року – 575,65 гривень, 11 липня 2020 року – 575,65 гривень, 15 липня 2020 року – 767,53 гривень, 18 липня 2020 року – 575,65 гривень, 21 липня 2020 року – 575,65 гривень, 24 липня 2020 року – 575,65 гривень, 27 липня 2020 року – 575,65 гривень, 31 липня 2020 року – 767,53 гривень, 04 серпня 2020 року – 767,53 гривень, 08 серпня 2020 року – 767,53 гривень, 11 серпня 2020 року – 575,65 гривень, 17 серпня 2020 року – 1151,29 гривень, 23 серпня 2020 року – 1151,29 гривень, 31 серпня 2020 року – 1535,05 гривень, всього - 18468,90 гривень. А також відповідачка внесла платежі в рахунок погашення тіла кредиту: 29 травня 2020 року – 0,22 гривень, 01 червня 2020 року – 0,31 гривень, 16 червня 2020 року – 0,33 гривень, всього - 0,86 гривень. Всі вищезазначені кошти внесено за період з 29 травня 2020 року 31 серпня 2020 року.
Відповідачем не оспорюється факт укладення кредитного договору на строк 3 дні, отримання кредитних коштів та їх повернення у розмірі 18469,76 гривень. Однак, відповідач не погоджується із розміром заборгованості, визначеним позивачем, оскільки вважає, що строк користування кредитними коштами становить 3 дні, проценти за користування кредитом мали нараховуватись товариством в межах строку кредитування, а пролонгація кредитного договору не відбулась. Відтак, заборгованість перед позивачем, з врахуванням внесених платежів, відсутня.
Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за період з 30 травня 2020 року по 02 грудня 2020 року суд зазначає наступне.
У позовній заяві на обґрунтування сплати процентів за користування кредитом позивач покликається на п. 3.1 договору, згідно якого нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
Як вбачається з розрахунку заборгованості, проценти за період з 30 травня 2020 року по 02 грудня 2020 року нараховувались за стандартною процентною ставкою 1,90%.
Водночас, згідно з п. 1.5.2 договору стандартна процентна ставка 1,90% в день від суми кредиту застосовується або в межах нового строку, якщо відбулась пролонгація строку користування кредитом відповідно до п. 4.1 – 4.6 договору або в межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1ст. 1048 ЦК України.
Таким чином, позивач не обґрунтовує нарахування процентів поза межами триденного строку кредитування у зв`язку з пролонгацією договору на новий строк, як це стверджує відповідач. При цьому, позивач зазначає, що термін повернення кредиту настав, не зазначаючи дати закінчення строку кредитування.
З огляду на мотиви нарахування відсотків, наведених позивачем, суд дійшов висновку, що у даній справі нараховані проценти за користування кредитом за період з 30 травня 2020 року по 02 грудня 2020 року поза строком кредитування, як проценти за прострочення виконання зобов`язання, які є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Нарахування і стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду.
Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у якій припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відтак, три календарні дні – це строк дії договору №2443781 від 26 травня 2020 року про надання споживчого кредиту, тобто строк, протягом якого позичальник може користуватись кредитом та протягом якого можуть бути нараховані проценти за користування кредитом.
Суд дійшов висновку, що узгоджений умовами договору триденний строк користування кредитом сторони не змінювали. Доказів протилежного позивачем суду не надано. Зокрема, передбачене п. 4.4 договору текстове повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти позивач суду не надав. Автоматичної пролонгації кредитного договору не передбачено.
Станом на 31 серпня 2020 року відповідач внесла платежі на загальну суму 18469,76 гривень. При цьому, загальна заборгованість за кредитним договором становить 10531,79 гривень (10100,00 гривень - тіло кредиту, 431,79 гривень – проценти за користування кредитом).
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Станом на момент пред`явлення позову в суд заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.
Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2443781 від 26 травня 2020 року не підлягають задоволенню.
Щодо судових витрат у справі 
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За подання позову майнового характеру Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 гривні та витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 гривень, які суд покладає на позивача.
Керуючись ст.ст. 11, 205, 207, 509, 512-514, 516, 526, 530, 598, 599, 610, 611, 626, 628, 638, 639, 1046-1050, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1082 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити повністю.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Сторонами у справі є:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, 4-й поверх, код ЄДРПОУ 35234236;
відповідач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Горохівського районного суду
Волинської області          Яремчук С.М.