"17" лютого 2026 р. Справа № 363/6415/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2026 року Вишгородський районний суд Київської області в складі: головуючого судді: Баличевої М.Б., за участі секретаря Гриб І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгорода в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:

28.10.2025 року представник ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 028,57 грн., судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., а також витрати на правову допомогу – 9 200,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.04.2021 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено угоду №002/9959043-SP, умовами якої погоджено суму кредитного ліміту 20 000,00 грн., тип кредиту - кредитна лінія, процентна ставка за користування кредитом - 0,00 відсотків, строк кредитування 12 місяців з автоматичною пролонгацією, цільове призначення кредиту - на споживчі потреби. Відповідно до умов договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Однак відповідач належним чином умови договору не виконував, станом на 02.12.2024 наявна заборгованість в сумі 42 028,57 грн. 02.12.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за договором №002/9959043-SP від 19.04.2021 року. Внаслідок неналежного виконання відповідачем виникла заборгованість, яку з метою захисту прав кредитора, позивач просить стягнути на свою користь.
Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.11.2025 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому надав до суду заяву в якій розгляд справи просить проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, крім того повідомлявся через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів
17.02.2026 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. 
Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що 19.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Таскомбанк» та із заявою-анкетою №295791 щодо приєднання до Публічної пропозиції на укладення Договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту sportbank, внаслідок чого укладено угоду №002/9959043-SP, умовами якої погоджено суму кредитного ліміту 20 000,00 грн., тип кредиту - кредитна лінія, процентна ставка за користування кредитом - 0,00 відсотків, строк кредитування 12 місяців
Свої зобов`язання за договором №002/9959043-SP від 19.04.2021 року АТ «Таскомбанк» виконало. Факт отримання відповідачем та користування кредитними коштами підтверджується випискою по особовим рахункам ОСОБА_1 щодо кредитного договору №002/9959043-SP від 19.04.2021 року за період з 19.04.2021 року до 02.12.2024 року.
Однак взяті на себе за вказаним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконував належним чином, у зв`язку з чим за ним станом на 02.12.2024 року у нього утворилася заборгованість на загальну суму 42 028,57 грн., яка включає в себе: 19 906,93 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 22 121,64 грн. - заборгованість по відсоткам, що вбачається з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості.
02.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», як фактором, та Акціонерним товариством «Таскомбанк», як клієнтом укладено договір факторингу № НІ/11/25-Ф, відповідно до умов якого та витягу з реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»» набуло права грошової вимоги за договором, укладеним між АТ «Таскомбанк» та відповідачем.
02.12.2024 року між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та АТ «Таскомбанк» був підписаний Акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/25-Ф від 02.12.2024 року.
Як вбачається з Реєстру договорів, права вимоги за якими відступлені, та боржників за такими договорами, який є додатком до договору факторингу №НІ/11/25-Ф від 02.12.2024 року до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за договором №002/9959043-SP від 19.04.2021 року, який укладений між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 на загальну суму 42 028,57 грн., з яких: 19 906,93 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 22 121,64 грн. - заборгованість по відсоткам.
Дослідивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2ст. 639 ЦК України).
Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору. Зазначений договір недійсним не визнано.
При укладенні кредитного договору, сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України, згідно умов якої договором приєднання - договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини другої статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положенням ч. 2 ст. 516 ЦК України встановлено, що у разі, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, виконання ним свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором та не сплатив вказану суму заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», ні на рахунок первісного кредитора АТ «Таскомбанк».
Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором в нього наявна заборгованість за тілом кредиту у сумі 19 906,93 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком та випискою по рахунку на підтвердження факту отримання та користування відповідачем кредитними коштами.
Розміри кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував, контррозрахунку боргу не надав, тому наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором у сукупності з випискою з рахунку позичальника та іншими доказами є належним і допустимим доказом, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19 (провадження № 61-12049св23).
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 січня 2025 року у справі № 753/16762/15-ц (провадження № 61-7242 св 24) вказавши, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц.
Разом з тим суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 22 121,64 грн. є необґрунтована з огляду на наступне.
Так, на обґрунтування вимог позивачем надано до суду лише копію заяви про приєднання до частини 1 Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», у якій відсутні погоджені як умови кредитування, в тому числі розмір відсотків за користування кредитом.
Доводи позивача про факт ознайомлення відповідача з Публічною пропозицією банку, яка розміщена на веб-сайті банку, судом не приймається з огляду на роз`яснення, що викладені у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, де з огляду на їх мінливий характер, умови та правила банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.
При цьому не надано такі умови і суду, що не дають підстави для з`ясування чітких та однозначних погоджених між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 умов кредитування.
У матеріалах справи відсутнє підтвердження, із зазначенням дати та часу одержання відповідачем у електронному вигляді Публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», їх підписання відповідачем, відтак, у суду відсутні підстави вважати, що відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, зазначеними у тексті позовної заяви.
При цьому, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.
Предметом позову ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» є стягнення заборгованості за тілом кредиту, що відповідає суті кредитних правовідносин, оскільки, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Тобто, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, факт отримання яких підтверджується випискою по рахунку.
Між тим, до суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів позивач неправомірно нарахував ще й відсотки, хоча докази про погодження з відповідачем на вчинення вказаних дій позивач суду не надав і матеріали справи цього не містять.
Більше того, в тексті позовної заяви стороною позивача зазначено про встановлення процентної ставки за користування кредитом 0,00 відсотків.
Тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором №002/9959043-SP від 19.04.2021 року у розмірі 19 906,93 грн.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовну заяву ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 1 434,20 грн., виходячи з розрахунку19 906,93 грн. (розмір задоволених позовних вимог) * 3 028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) : 42 028,57 грн. (розмір заявлених позовних вимог).
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Представник позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надав: копію договору про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 року, акт приймання-передачі наданих послуг №4 від 02.06.2025 року, згідно якого витрати на послуги адвоката становлять 9 200,00 грн., копію платіжної інструкції №2738 від 10.06.2025 року.
При визначені суми витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18, враховуючи фактичний обсяг наданих Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд доходить висновку, що дана справа є незначної складності й не потребувала заявленого позивачем часу для підготовки процесуальних документів адвокатом, виходячи з співмірності заявлених вимог, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу на стадії розгляду у розмірі 9 200,00 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000,00 грн.
На підставі викладеного вище та керуючись статтями 11, 207, 509, 526, 610, 625-629, 633, 634, 638, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 19, 76-89, 128, 141, 174, 258, 259, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором №002/9959043-SP від 19.04.2021 року у розмірі 19 906,93 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 434,20 грн. та витрати на правову допомогу – 2 000,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 40340222, адреса: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2).

Відповідач:  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Головуючий: М.Б. Баличева