ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4687/24  Номер провадження 22-ц/814/156/26	Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року 	м. Полтава  	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Одринської Т.В., 
суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справуза позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно отриманих коштів
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Павлюченка Олександра Олександровича 
на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2024 року позивач, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої пенсії в розмірі 24 744,78 грн.
В обґрунтування позову вказано, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області починаючи з 04.03.2022 перебуває ОСОБА_1 , який отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Призначення пенсії було здійснено у вересні 2023 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 по справі №440/6757/23.
При визначенні розміру пенсії була допущена лічильна помилка, а саме: невірно визначена сума грошового забезпечення для обчислення пенсії — 21740,32 грн. замість 15675,42 грн. Внаслідок цього по пенсійній справі ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) була облікована переплата пенсії за період з 01.09.2023 по 29.02.2024 в розмірі 24744,78 грн. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 09.04.2024 № 1600-0404-8/26235 ОСОБА_1 було повідомлено про можливість повернення переплати пенсії в добровільному порядку. Проте, кошти від ОСОБА_1 на рахунок Головного управління не надходили. 
Відсутність надходження вказаних коштів до Пенсійного фонду України завдає шкоди державним інтересам у сфері соціального захисту населення та ускладнює процедуру виплати пенсій, у зв?язку з чим і заявляється цей позов. 
Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь надмірно виплачену пенсію в розмірі 24 744,78 грн та судовий збір 3028,00 грн. 
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року позов Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ЄДРПОУ 13967927), надмірно отримані кошти у розмірі 24 744,78 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (ЄДРПОУ 13967927), судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
Рішення вмотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованим та такими, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. 
Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку, оскаржив представник ОСОБА_1 – адвокат Павлюченко Олександр Олександрович.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначити пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховується при обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, зо суперечить закону.
Також зазначає, що будь-які порушення з боку ОСОБА_1 відсутні, а відтак і відсутні підстави для стягнення надмірно отриманих коштів.
Просив суд заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову ГУ ПФУ в Полтавській області – відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області починаючи з 04.03.2022 перебуває ОСОБА_1 , який отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб".
Призначення пенсії було здійснено у вересні 2023 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 по справі №440/6757/23.
При визначенні розміру пенсії була допущена лічильна помилка, а саме: невірно визначена сума грошового забезпечення для обчислення пенсії — 21740,32 грн. замість 15675,42 грн.
Внаслідок цього по пенсійній справі ОСОБА_1 (1601020540) була облікована переплата пенсії за період з 01.09.2023 по 29.02.2024 в розмірі 24744,78 грн.
Згідно із ч.1, ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Згідно наданим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 за період з вересня 2023 рік по лютий 2023 рік підлягало виплаті – 12159,29 грн (за місяць); коефіцієнт індексації – 1.00000 (за місяць); фактично виплачено 16283,42 грн (за місяць); сума доплати - -(мінус) 4124,13 грн (за місяць). Разом за період з вересня 2023 по лютий 2024, сума доплати складала 24744,78 грн.
З матеріалів справи вбачається, в ході досудового врегулювання спору, відповідачу був направлений лист-виклик № 1600-0404-8/26235 від 09.04.2024 року щодо добровільного повернення суми переплаченої пенсії, але до цього часу кошти на рахунок Управління не були повернуті.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими докази отримання відповідачем надмірно отриманих коштів. 
Проте, судова колегія не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Предметом позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надмірно отриманих коштів у розмірі24744,78 грн. 
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини та надав невірну оцінку доказам у справі у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України. 
За ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.
Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, то стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 року у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.
Також, зазначена позиція підтверджується, зокрема, постановою Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1531/18.
Згідно ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи з судовому порядку.
Отже, відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе за наявності однієї з двох умов: зловживання з його боку або подання страхувальником недостовірних даних. Вищевказаний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, визначає Порядок відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.
Згідно з пунктом 3 вказаного Порядку № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у разі призначення її на підставі достовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера.
Згідно п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, дослідивши надані суду докази, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт рахункової помилки та недобросовісності з боку відповідача.
На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов не правильного висновку про те, що позивач навів підстави застосування ст. 1215 ЦК України та що у діях ОСОБА_1 наявні ознаки недобросовісності та ознаки порушень закону.
Отже, посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про те, що у спірних правовідносинах наявна недобросовісність ОСОБА_1 не заслуговують на увагу та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з вищевказаних підстав.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку.
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять достатніх та достовірних доказів того, що ОСОБА_1 діяв недобросовісно.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Павлюченка Олександра Олександровича на заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03 грудня 2024 року – задовольнити. 
Заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 03.132.2024 року – скасувати, ухвалити нове.
В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування надмірно отриманих коштів - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, постанова може бути оскаржена протягом тридцяти днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 19 лютого 2026 року.

Головуючий         Т.В. Одринська

Судді:          О.О. Панченко 

В.П. Пікуль