ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5322/25  Номер провадження 22-ц/814/1194/26	Головуючий у 1-й інстанції Мельник Н. П.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Чумак О.В.,
суддів Дряниці Ю.В., Карпушина Г.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 жовтня 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя
В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що під час шлюбу, укладеного між сторонами по справі, який у подальшому розірваний за рішенням суду, 11.08.2021 на електронних торгах подружжям придбаний у власність автомобіль «Hyundai I30», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , 1600 см3 бензиновий двигун, 5-ти дверний хетчбек. 21.09.2022 заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука по справі № 524/3311/22 зазначений транспортний засіб визнаний за відповідачем ОСОБА_1 на праві власності.
З жовтня 2024 сторони перестали проживати однією сім`єю, при цьому автомобіль залишився у повному володінні та користуванні ОСОБА_1 . Оскільки поділ зазначеного майна подружжя в натурі неможливий без шкоди його призначенню, майно присуджується одному з подружжя із покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя вартість належної йому частки грошима. 
За результатами експертизи, проведеної за зверненням позивача, отриманий висновок № 17 від 28.02.2025, згідно якого вартість автомобіля становить 6140 доларів США (254900) грн. 
Просив стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50% від вартості автомобіля в сумі 3070 доларів США, що еквівалентно 127450 грн, а також 2800 грн витрат на проведення експертизи та судові витрати.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 жовтня 2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль «Hyundai I30», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , 1600 см3, бензиновий двигун, 5-ти дверний хетчбек, із стягненням з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 127450 грн 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2800 грн 00 коп витрат на оплату послуг експерта.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1019 грн 60 коп судового збору.

З цим рішенням не погодилася ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати та змінити спосіб поділу автомобіля реалізувавши його на СЕТАМ/ProZorro та поділити отримані кошти порівну.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що на момент розгляду справи не мала матеріальної можливості залучити адвоката та провести нову експертизу. Суд першої інстанції не врахував, що оцінка була проведена без огляду авто, тоді як до апеляційної скарги вона додає оцінку проведену тим самим експертом, однак після огляду автомобіля. Вартість автомобіля за результатами повторної оцінки складає 206584,85 грн (5300 доларів США), а не 254900 грн. Крім того, звертає увагу, що вона просила суд продати авто та поділити кошти, або залишити автомобіль позивачу та виплати їй половину його вартості, оскільки не має реальної можливості виплатити вартість автомобіля позивачу. Також зазначає, що вказане рішення порушує інтереси дитини, яка перебуває на утриманні матері та проживає з нею у орендованій квартирі.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явилися.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Приймаючи до уваги те, що учасники справи були повідомлені про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились, доказів поважності причин неявки не подали, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що під час шлюбу, укладеного 18.03.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , 11.08.2021 на електронних торгах придбаний у власність автомобіль «Hyundai I30», 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 .
21.09.2022 заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука по справі № 524/3311/22 зазначений транспортний засіб «Hyundai I30», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , визнаний за відповідачем ОСОБА_1 на праві власності. Зі змісту вказаного судового рішення слідує, що відповідач 11.08.2021 придбала у власність спірний автомобіль на електронних торгах, однак не мала змоги зареєструвати право власності, оскільки на автомобіль накладений арешт в іншому виконавчому провадженні № 58456602.
Рішення набрало законної сили 27.10.2022 згідно інформації, наявної у Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/106461030.
Власником автомобіля являється відповідач ОСОБА_1 , дата реєстрації - 06.11.2024, що стверджується копією свідоцтва про право власності на транспортний засіб.
З жовтня 2024 року подружжя перестало проживати однією сім`єю, при цьому автомобіль «Hyundai I30», 2008 року випуску, залишився у володінні та користуванні ОСОБА_1 .
31.01.2025 заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука по справі № 524/14324/24 розірваний шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 , зареєстрований 18.03.2017 Малиновським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 509.
За заявою позивача судовим експертом Сумцовим С.С. визначена ринкова вартість автомобіля, що становить 6140 доларів США (висновок експерта № 17 від 28.02.2025) та еквівалентно за підрахунками позивача сумі 254900 грн.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України, частина 2 статті 372 ЦК України).
Зміст статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, а тому позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
Відповідно до положень частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина 3 статті 370 ЦК України).
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. (частина 2 статті 71 СК України).
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина 1 статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина 2 статті 365 ЦК України). 
Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частини 1 статті 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя. Сторони вказаний факт не заперечували.
До позовної заяви позивачем було додано висновок експерта № 17 від 28 лютого 2025 року, відповідно од якого вартість автомобіля «Hyundai I30», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , складає 254900 грн, по курсу НБУ на 28.02.2025, вартість складає 6140 доларів США.
При розгляді справи судом першої інстанції відповідачкою обґрунтування невідповідности висновка експерту нормам чинного законодавства не зазначено, альтернативної оцінки транспортного засобу не надано.
За вказаних обставин, оскільки спірний автомобіль є спільною власністю подружжя, враховуючи право співвласника на виділ частки з компенсацією її вартості, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову.
Разом з цим, не заслуговують на увагу доводи наведені в апеляційній скарзі, щодо звернення відповідачки до суду з клопотання про компенсацію їй вартості частки автомобіля чи продаж авто з подальшим розподілом коштів зважаючи на наступне.
Так, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 звернкувся до суду з вимогою саме про компенсацію йому вартості частнини транспортного засобу. Тобто інший варіант розподілу майна, шляхом копенсації вартості частки відповідачу чи продажу транспортного засобу є вихід за межі позовних вимог.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08 лютого 2022 року у справа № 209/3085/20 зазначила, що вважає помилковим висновок апеляційного суду про те, що таке стягнення призведе до порушення права відповідача на мирне володіння його майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції), зокрема внаслідок нібито примусового набуття права власності на автомобіль і відсутності згоди на виплату компенсації позивачці. Відповідач є власником цієї речі як такої, яку він придбав разом із позивачкою у шлюбі, тобто у спільну сумісну власність. Тому не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі.
Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного судувід 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).
Надаючи оцінку доводам наведеним в апеляційній скарзі щодо не врахування судом першої інстанції тієї обставини, що експертиза була проведена без огляду авто є безпідставними оскільки на момент розгляду справи судом першої інстанції відповідачкою не надано доказів помилковості встановленої вартості автомобіля. 
До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано висновок експерта № 144 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 13 листопада 2025 року. Відповідно до якого вартість автомобіля «Hyundai I30», 2008 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , складає 206584,85 грн.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Тоді як надана відповідачкою експертиза проведена після розгляду судом першої інстанції справи по суті. ОСОБА_1 брала участь при розгляді справи судом першої інстанції, подавала заяви та клопотання. Проте не заявляла про призначення судом оцінки, чи відкладення розгляду справи для проведення експертизи та надання висновку. 
У апеляційній скарзі відповідачка посилається на те, що на момент розгляду справи не мала матеріальної можливості оплатити послуги адвоката та проведення експертизи, однак достатніх доказів на підтвердження зазначеного не надає. Крім того, матеріали справи не містять даних, що при розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_1 заявляла клопотання про проведення експертизи, проте вона не була проведена у зв`язку з її неоплатою.
За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка не довела неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, а тому відсутні підстави для прийняття, як доказ та врахування при розгляді справи висновку експерта, який доданий до апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Зважаючи на наведене апеляційну скаргу в частині оскарження рішення суду слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює результат судового рішення по суті, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 382-384,389 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 жовтня 2025 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя       О.В. Чумак 

Судді    Ю.В. Дряниця

Г.Л. Карпушин