Справа № 190/26/26
Провадження №2/190/261/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

17 березня 2026 року  м.П"ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області
в складі головуючого судді  Фирси Ю.В.,
за участю секретаря   Гук С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П`ятихатки цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,
в с т а н о в и в:

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 18 листопада 2021 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 на підставі Заявки на пролонгацію від 18.11.2021 року до договору позики № 555154780852001 укладено договір кредитної лінії №555154780852002 (пролонгація), відповідно до якого сторони домовилися продовжити строк виконання зобов`язання відповідача по погашенню заборгованості за попереднім Договором №555154780852001 в сумі 9129,60 грн. на новий строк 2 днів під проценти. Відповідач зобов`язався повернути кредит у строки, що визначені Договором та сплатити проценти за користуванням кредиту відповідно до умов зазначених у Договорі, додатках до нього, Правилах та в Заявці на пролонгацію.
18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено Договір факторингу №18/12-2023 за яким, ТОВ ««Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» відступає ТОВ «Факторинг партнерс» право грошової вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №555154780852002. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до Відповідача.
Відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 16445,70 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 9129,60 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7316,10 грн.
Станом на день подання позову відповідач своїх зобов`язань за зазначеним кредитним договором не виконала та не сплатила борг.
На підставі викладеного просять стягнути з відповідача в примусовому порядку на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16445,70 грн. Крім того, просять стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правчину допомогу у розмірі 9000,00 грн..
Позивач ТОВ «Факторинг партнерс» свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в поданій позовній заяві просили справу розглядати без участі їх представника, проти заочного рішення не заперечують.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки до суду не повідомила /а.с. 58/.
Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалась правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 11 лютого 2022 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 на підставі Заявки на пролонгацію від 18.11.2021 року до договору позики № 555154780852001 укладено договір кредитної лінії №555154780852002 (пролонгація), відповідно до якого сторони домовилися продовжити строк виконання зобов`язання відповідача по погашенню заборгованості за попереднім Договором №555154780852001 в сумі 9129,60 грн. на новий строк 2 місяці під проценти. Відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти. Згідно п. 1.1.1.2 Договору Стандартна процентна ставка, фіксована становить 650,00 % річних від суми позики у межах строку надання позики, зазначеного в п.1.1. цього Договору, якщо позичальник не виконав умови для застосування зниженої процентної ставки, та у межах періоду прострочення, але не більше 30 календапрних днів поспіль, з моменту виникнення прострочення. 
Відповідно до п. 2.3. Договору позика позичальнику надається шляхом погашення позикодавцем заборгованості за раніше укладеним Договором позики та проведення відповідних бухгалтерських проводок в системі з одночасним формуванням за позичальником заборгованості за цим Договором, в розмірі що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім Договором позики. Датою надання позики при проведенні пролонгації/ реструктуризації за раніше укладеним Договором позики є дата проведення Позикодавцем відповідних бухгалтерських проводок в системі, направлених на погашення попередньої заборгованості за раніш укладеним Договором позики з одночасним формуванням за позичальником заборгованості за цим Договором в розмірі що дорівнює не погашеній заборгованості за попереднім Договором позики.
Договір кредитної лінії №555154780852002 (пролонгація) від 18.11.2021 року підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором -«4894» /а.с.6-11/.
Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору «4894», та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти /а.с. 13/.
На підтвердження підписання відповідачем Договору кредитної лінії №555154780852002 (пролонгація) від 18.11.2021 року позивачем надано довідку про ідентифікацію, згідно з якою ОСОБА_1 , акцепт договору здійснила шляхом підписання одноразовим ідентифікатором «4894» 18.11.2021 року, який відправлено на номер телефону НОМЕР_1 /а.с.18 зв.бік/.
Відповідно до довідки про погашення по договору №555154780852001 від 07.09.2021 року підтверджено, що клієнтом ОСОБА_1 погашено заборгованість по договору № 555154780852001 від 07.09.2021 року шляхом перерахування коштів згідно умов Договору позики (реструктуризації) № 555154780852002 від 18.11.2021 року, який укладено на підставі заявки про реструктуризацію /а.с. 19/.
18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №18/12-2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» передає/відступає ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників/а.с. 21-24/ .
Відповідно до акта прийому - передачі Реєстру Боржників в паперовому вигляді від 22.12.2023 року за Договором факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 року /а.с. 29 зв.бік/ та Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №18/12-2023 від 18.12.2023 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 (порядковий номер 13783) на суму 16445,70 грн., з яких: 9129,60 грн. - заборгованість за сумою позики, 7316,10 грн. заборгованості за процентами за користування позикою /а.с.33/.
Згідно з наданим розрахунком заборгованості за Договором кредитної лінії №555154780852002 (пролонгація) від 18.11.2021 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.12.2025 року складає 16445,70 грн., з яких: 9129,60 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 7316,10 грн. - заборгованості за відсотками /а.с.20/.
У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора ) певну дію ( у тому числі сплатити гроші ), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Загальні правила щодо форми договору визначено уст. 639 ЦК України, згідно із якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно з ч. 1, 2ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг`електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис`є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
У справі, судом установлено, що 11 лютого 2022 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та ОСОБА_1 на підставі Заявки на пролонгацію від 18.11.2021 року до договору позики № 555154780852001 укладено договір кредитної лінії №555154780852002 (пролонгація), відповідно до якого сторони домовилися продовжити строк виконання зобов`язання відповідача по погашенню заборгованості за попереднім Договором №555154780852001 в сумі 9129,60 грн. на новий строк 2 місяці під проценти. Відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти, вказані в п. 1.1.1. Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику та сплатити зазначені проценти.
Договір підписано електронним підписом позичальниці, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора та був надісланий на номер телефону ОСОБА_1 .
З довідки про ідентифікацію вбачається, що одноразовий ідентифікатор було направлено Відповідачу на номер телефона, зазначений ним в Заявці. Даним ідентифікатором було підписано кредитний договір.
Відтак, ураховуючи дійсність ідентифікуючих даних позичальнику, які відповідають особі відповідача у справі, а також самостійне введення позичальником одноразового ідентифікатора, відправленого на його номер телефону, вказаний при укладенні договору, як погодження з його умовами та фактичне підписання такого правочину, як спосіб волевиявлення , кредитний договір укладений відповідно до норм Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення позики за електронним договором є обов`язковим.
Згідно із частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст.1077, 1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
18 грудня 2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу № 18/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь TOB «Факторинг Партнерс» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики № 555154780852002 від 18.11.2021 року, що укладений між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та позичальником, яким є ОСОБА_1 .
Таким чином, до фактора перейшли всі права та обов`язки клієнта, як сторони, які виникли на підставі кредитного договору в обсязі і на умовах, що існують на момент укладення договору факторингу. Договір факторингу на вимогу сторін чи зацікавлених осіб не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбаченастаттею 204 ЦК України, не спростована.
Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася зміна кредитора, а саме ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло статусу нового кредитора за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .
Відповідач, прийнявши умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, у порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірі та на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована.
Наданий позивачем детальний розрахунок заборгованості по кредиту відповідачем не спростовано, а також не доведено належними доказами відсутність такої заборгованості перед позивачем чи попереднім кредитором ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія».
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між нею та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 16445,70 грн.
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
В позові ТОВ «Факторинг Партнерс» просить суд стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02.07.2024 року, заявку про надання юридичної допомоги №1421 від 03.11.2025 року, Витяг з Акту № 23 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 року, згідно якої позивач поніс витрати у зв`язку із зверненням за правовою допомогою в розмірі 9000 грн.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження №12-171гс19).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд вважає, що витрати на правову допомогу в розмірі 9000 грн. відповідають критеріям розумності, справедливості та співмірності.
Відповідно до ст.141 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 3028 гривень.
Керуючись ст.ст. 12,81,141, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (код ЄДРПОУ 42640371, 03150 м. Київ, вул. Гедройця Єжи, буд. 6 оф. 521) заборгованість у розмірі 16445 (шістнадцять тисяч чотириста сорок п`ять) грн. 70 коп., за кредитним договором № 555154780852002 від 18 листопада 2021 року,  з яких: 9129,60 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 7316,10 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права,  сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп..
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Головуючий суддя    Ю.В. Фирса