ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/863/26 Справа № 205/3940/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Грона Д. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:    головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів: Свистунової О.В., Пищиди М.М.,
за участю секретаря – Піменової М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському і Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 , про скасування арешту майна
за апеляційною скаргою Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському і Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)
на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 липня 2025 року, - 

В С Т А Н О В И В:

13 березня 2025 року позивачка звернулась до суду з позовом до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському і Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 про скасування арешту майна. В обґрунтування позову посилаючись на те, що на виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 43212427 та виконавче провадження № 48317879 зі стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» боргу. Про накладення арешту на своє майно позивачка дізналась 10.05.2023 року під час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки. На цей час жодного виконавчого провадження відносно неї не відкрито, примусові виконавчі дії щодо неї не здійснюються. З відповіді відповідача на свій запит ОСОБА_1 дізналась, що матеріали виконавчого провадження щодо неї знищені за закінченням терміну зберігання, проте арешт на майно не був знятий при закритті виконавчого провадження. Цей арешт є перешкодою для розпорядження майном, тому вона вимушена звернутися до суду з вимогою про його скасування (а.с. 1-6).

Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському і Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 про скасування арешту майна - задоволено.
Знято арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пономаренко О.О. від 08.05.2014 ВП № 43212427 та від 03.08.2015 ВП № 48317879.
Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.102-103).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському і Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) звернувся із апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати, та закрити провадження у цивільній справі № 205/3940/25.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з майна боржника (за виключенням випадків, передбачених у частині 3 статті 37 Закону № 1404-VIII). Крім того, позивачем не було надано до суду належних і допустимих доказів сплати основного боргу, витрат виконавчого провадження та виконавчого збору у виконавчих провадженнях № 43212427 та № 48317879. 
Зазначає, що суд першої інстанції помилково відкрив провадження у даній справі, оскільки, як свідчать матеріали справи, позивач є боржником у вказаних виконавчих провадженнях, в рамках яких було накладено арешт на майно боржника, тому, позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду у позовному провадженні (а.с.107-112). 

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 33320541 від 23.05.2023) вбачається, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:08:549:0074, площею 0,0733 га. Підставою для реєстрації права власності на цю земельну ділянку був Договір купівлі-продажу № 5-452 від 10.05.2023, посвідчений державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В. Г. Також в цій інформації міститься запис про обтяження № 5758620 від 23.05.2014 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43212427 від 08.05.2014 та запис про обтяження № 10650012 від 03.08.2015 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 48317879 від 03.08.2015.
З наданої Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформації про виконавчі провадження щодо позивача встановлено, що з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2/205/3872/2013 було стягнуто борг у сумі 213 799,41 грн. 08.05.2014 за цим рішенням було відкрито виконавче провадження № 43212427 та накладено арешт на майно боржника. 09.12.2014 виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Також з інформації про виконавчі провадження щодо позивача встановлено, що з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2/205/3872/2013 було стягнуто борг у сумі 215 937,40 грн. 03.08.2015 за цим рішенням було відкрито виконавче провадження № 48317879 та накладено арешт на майно боржника. 22.02.2016 виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
18.03.2016 було повторно відкрито виконавче провадження з виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2/205/3872/2013 про стягнення борг у сумі 213 799,41 грн, ВП № 50560661. 08.08.2016 виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
18.09.2016 було повторно відкрито виконавче провадження з виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 2/205/3872/2013 про стягнення борг у сумі 213 799,41 грн, ВП № 52175023. 21.12.2016 виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.09.2020 у справі № 6/205/75/20 заяву ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , первісний стягувач ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», було залишено без задоволення.
14.04.2021 внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». Отже позивач позбавлена об`єктивної можливості звернутися із відповідним позовом саме до ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» як особи, в інтересах якої виносилась постанова про арешт майна боржника.
З відповіді Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 91779/4 від 22.05.2023 наданої на звернення позивача вбачається, що матеріали виконавчих проваджень були передані до архіву відділу після чого були знищенні. Також в цьому листі відповідач повідомляє позивача, що не може самостійно зняти арешт з майна боржника та рекомендує звернутися з цією вимогою до суду.
Отже позивач в інший спосіб, крім скасування арешту в судовому порядку захистити своє порушене право не може.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки даних чи відомостей на підтвердження необхідності існування на даний час арешту (обтяження) майна вказаного в позовній заяві, наявні матеріали справи не містять, при цьому державною виконавчою службою було надано суду відзив на позов, в якому вказано, що згідно перевірки з 21 грудня 2016 року в провадженні ДВС не перебували виконавчі документи по стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» коштів, тобто з викладеного слідує, що виконавче провадження на даний час на виконанні не перебуває, в зв`язку з чим підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом скасування арешту з майна.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах,у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший порядок судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд повинен закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
Отже, суд першої інстанції помилково розглянув справу по суті та не врахував того, що арешт накладено на майно ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому вона не може виступати позивачем у цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, отже, провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20), від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 (провадження № 61-8240св21), підстав відступити від зазначених висновків суд не встановив.

Колегія суддів зауважує, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він мав закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському і Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити. 

Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 липня 2025 року - скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському і Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа: ОСОБА_2 , про скасування арешту майна - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Судді: