Справа № 139/37/26
Провадження № 2-о/139/2/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області у складі: 
головуючого - судді Ліщини Т.П.,
з участю секретаря судових засідань Погорної В.С., 
заявника ОСОБА_1 
представників заявника - адвокатів Суркової І.О., Зільберта О.Є. 
свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особа: 1) Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, 2) Головне управління Національної гвардії України, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

УСТАНОВИВ:
26.01.2026 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без шлюбу.
Зі змісту заяви та доданих до неї документів вбачається, що протягом останніх чотирьох років ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали спочатку в Республіці Польща, а пізніше в Україні однією сім`єю як чоловік та жінка, але у зареєстрованому шлюбі не перебували; вели спільне господарство; мали спільний бюджет. З березня 2023 року ОСОБА_4 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, а 05.11.2025 загинув під час виконання бойового завдання з захисту Батьківщини. Враховуючи наведене, заявник просить встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 01.11.2021 по день його смерті, оскільки встановлення факту необхідне їй для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця у порядку, визначеному Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а позасудової процедури встановлення такого факту законодавством не передбачено.
Ухвалою від 28.01.2026 заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 56, 57).
Представник заінтересованої особи - військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в судове засідання не з`явився; 06.03.2026 до суду надійшло пояснення (а. с. 111 - 114), у якому просить ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі та розглянути її за відсутності представника військової частини.
Представник заінтересованої особи - Головного управління Національної гвардії України в судове засідання не з`явився; 10.03.2026 суд отримав пояснення (а. с. 115 - 120), у якому просить заяву про встановлення юридичного факту залишити без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України у зв`язку з наявністю спору про право; розгляд справи здійснювати без участі його представника.
На підставі ст. 43, ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників заінтересованих осіб.
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердила викладені в заяві обставини, просить її задовольнити. Суду пояснила, що вона познайомилася з ОСОБА_4 на заводі LG, яких знаходиться поблизу м. Вроцлав в Республіці Польща, на якому вони працювали. Через декілька місяців після знайомства вони вже постійно жили разом. У 2023 році ОСОБА_4 повернувся в України для проходження військової служби, у зв`язку з чим повернулася і ОСОБА_1 . Проживали у місті Вінниця, спочатку в одній, а пізніше в іншій орендованій квартирі, у якій ОСОБА_1 живе до цього часу. Повідомила, що під час всіх своїх відпусток ОСОБА_4 проживав у зазначених квартирах, де знаходилися всі його речі, оскільки іншого житла він не мав. Зазначила, що вони облаштовували з допомогою її батька і вели спільний побут; мали спільний бюджет, витрати з якого узгоджували між собою; разом обирали і оплачували спільними коштами оренду квартир, комунальні послуги, дороговартісні покупки, зокрема автомобіль, яким вона користується до цього часу; під час відпусток ОСОБА_4 вони відвідували батьків, друзів, лікарів, подорожували та проводили дозвілля. Якщо відпустка була короткотривалою, із-за чого ОСОБА_4 не встигав приїхати у місто Вінниця, то ОСОБА_1 їхала до нього в ті міста, у яких він перебував в той час.
Представник заявника - адвокат Зільберт О.Є. обґрунтував доказами заявлені вимоги, тому просить задовольнити заяву в повному обсязі.
Свідок ОСОБА_2 , яка є подругою ОСОБА_1 , підтвердила зазначені обставини, оскільки працювала разом з нею та ОСОБА_4 на заводі LG, а також неодноразово приїжджала до них у місто Вінниця. Додатково повідомила, що ОСОБА_4 з`ясовував у неї смаки та вподобання ОСОБА_1 , оскільки планував зареєструвати з нею шлюб, на підтвердження чого надала для огляду в судовому засіданні свій мобільний телефон, у якому наявне листування відповідного змісту між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 .
Показання свідка ОСОБА_3 повністю підтвердили обставини, викладені в заяві і повідомлені в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Заслухавши пояснення і доводи заявника та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 і положеннями ч. 3 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Згідно з абзацом 1 ч. 2 і ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (у тексті - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
У п. п. 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Судом встановлено такі обставини, які підтверджуються наявними у справі доказами.
Паспортами громадян України для виїзду за кордон (а. с. 20 - 24) підтверджується, що у 2021 році ОСОБА_4 і ОСОБА_1 виїхали з України в Республіку Польща, а у 2023 році повернулися в Україну.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07.01.2026 № 7мтд (а. с. 114) на військову службу за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 призваний 20.03.2023. Посвідчення учасника бойових дій видано 09.08.2024 (а. с. 13). Молодший сержант ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання у м. Костянтинівка Краматорського району Донецької області у період дії воєнного стану, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 14).
Похований ІНФОРМАЦІЯ_2 на кладовищі, розміщеному в с. Лисогірка Запорізького району Запорізької області (а. с. 114).
У зазначеному витязі з наказу вказано, що членами сім`ї ОСОБА_4 є: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 , опікун ОСОБА_7 .
Повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть підтверджується, що батько ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 108, 109), а мати померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 73 - 75).
Наданими в судових засіданнях поясненнями заявника, показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заявою сестри ОСОБА_1 ОСОБА_8 (а. с. 94), заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а. с. 95, 96), з якими ОСОБА_4 проходив військову службу, договором найму (оренди) квартири № б/н від 04.12.2023 (а. с. 27 - 31), договором оренди житлового приміщення № б/н від 24.11.2024 (а. с. 32 - 34), актом про встановлення факту проживання громадянина від 05.12.2025 (а. с. 43), довідкою об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Привокзальна 2/1» № б/н від 05.12.2025 (а. с. 44), виписками з банківських рахунків (а. с. 35 - 40), полісом № 231312803 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 130, 131), світлинами, відеозаписами і скріншотами екрану телефону, на яких відображене спілкування в месенджерах, розміщеними на DVD-R диску (а. с. 54) підтверджується, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_4 як жінка і чоловік, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. 
Заявниця зазначила, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу їй необхідне для реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, яка передбачена Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у тексті - Закон № 2011-XII) передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без визначення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
Коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця визначене у ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ, зокрема право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. При цьому, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу Україну.
Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Згідно з ч. 2 ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ за наявності особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, на користь яких складено таке особисте розпорядження, у розмірі частки, визначеної в такому розпорядженні у відсотках. Незалежно від змісту особистого розпорядження право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки загиблої (померлої) особи у розмірі 50 відсотків частки, яка належала б кожному з них у разі призначення і виплати одноразової грошової допомоги за відсутності особистого розпорядження.
Наявність особистих розпоряджень ОСОБА_4 від 18.08.2025 на випадок загибелі (смерті) про виплату одноразової грошової допомоги (а. с. 42) і про виплату грошового забезпечення на випадок захоплення в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти (а. с. 41) підтверджується відповіддю приватного нотаріуса, в архіві якого вони зберігаються (а. с. 157).
З заяви ОСОБА_1 , справжність підпису на якій нотаріально засвідчена, вбачається, що вона не перебуває і ніколи не перебувала у шлюбі як в Україні, так і за її межами (а. с. 48).
З матеріалів справи (а. с. 73 - 75, 108, 109, 114) вбачається, що ОСОБА_4 у шлюбі не перебував, дітей не мав, а батьки померли.
Враховуючи наведене, суд відхиляє клопотання Головного управління Національної гвардії України про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду, у зв`язку з відсутністю спору про право.
Конституційний Суд України у п. 6 рішення від 03.06.1999 № 5-рп/99 установив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.
У постанові Верховного Суду від 20.03.2023 в справі № 372/3321/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання однією сім`єю є, зокрема: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть, свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення, докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого, чеки, квитанції, свідоцтва про право власності, заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд вважає, що наданими заявницею та дослідженими в судовому засіданні доказами беззаперечно доведений той факт, що загиблий ОСОБА_4 з 01.11.2021 і до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав з ОСОБА_1 однією сім`єю, вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, взаємні права та обов`язки, не перебували у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а тому приходить до висновку, що заява про встановлення факту спільного проживання у період з 01.11.2021 по 05.11.2025 ОСОБА_1 і ОСОБА_4 однією сім`єю без шлюбу підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 10, 76 - 81, 89, 258, 259, 263, 315, 316, 318, 319, 531, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. 3 СК України, суд

УХВАЛИВ:
Заяву задовольнити повністю.
Встановити факт, що має юридичне значення для реалізації прав, пов`язаних із загибеллю військовослужбовця, а саме факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період з 01 листопада 2021 року по день його смерті.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 . 
Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .
Заінтересована особа: Головне управління Національної гвардії України, код ЄДРПОУ 08803498, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9-А.

Повне рішення складене 02 квітня 2026 року.

Суддя Тарас ЛІЩИНА