ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року	Львів	Справа № 300/6629/25 пров. № А/857/44796/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Курильця А.Р., Мікули О.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у справі № 300/6629/25 (ухвалене головуючим – суддею Матуляк Я.П. у м. Івано-Франківськ) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування наказу від 01.07.2025 за №4294, стягнення коштів.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.09.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
15.10.2025 представником позивача повторно подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо стягнення із грошового забезпечення позивача суми у розмірі 722 455,40 грн, завданих збитків на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2025 за №4294 та зобов`язання утриматись від стягнення із грошового забезпечення позивача вартість завданих збитків, до набрання законної сили рішенням у даній справі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.10.2025 у справі № 300/6629/25 частково задоволено заяву про забезпечення позову. Заборонено військовій частині НОМЕР_1 проводити стягнення із грошового забезпечення позивача, в тому числі й із додаткової винагороди, суми у розмірі 722 455,40 грн, завданих збитків, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2025 за №4294 до набрання законної сили рішенням у даній справі. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час розпочато виконання оскаржуваного наказу відповідача, а невжиття заходів забезпечення позову може спричинити негативні наслідки для позивача у вигляді додаткових фінансових витрат, враховуючи положення пункту 1 частини 1 статті 151 КАС України, суд вважав за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу проводити стягнення із грошового забезпечення позивача, в тому числі й із додаткової винагороди, суми у розмірі 722 455,40 грн, завданих збитків, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2025 за №4294 до набрання законної сили рішенням у даній справі.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу.
Зокрема в апеляційній скарзі вказує на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на думку відповідача, призвело до неправильного вирішення заяви.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2025 за №4294 позивачу оголошено сувору догану та притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності у десятикратному розмірі завданих державі збитків, а саме в сумі 722 455,40 грн.
Саме з вимогами про визнання протиправним і скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2025 за №4294, позивач звернувся до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, відповідно до ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно із ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1)зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Таким чином, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.
З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Тому, у вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Звернення з адміністративним позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту від незаконних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.12.2022 у справі №140/8745/21 зауважив, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про ймовірність ускладнень, пов`язаних з виконанням рішення суду, або про очевидні ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у адміністративному провадженні.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача.
Самі ж заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Разом з тим, суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
Так, заява мотивована тим, що на даний час на виконання оскаржуваного наказу розпочато відрахування суми збитків з грошового забезпечення позивача, на підтвердження чого долучила до заяви виписки з банківського рахунку позивача та витяг з картки особового рахунку військовослужбовця. На думку представника позивача, та обставина, що до прийняття рішення у даній справі будуть проводитись відрахування із його грошового забезпечення, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Тому просить суд забезпечити позов.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даний час розпочато виконання оскаржуваного наказу відповідача, а невжиття заходів забезпечення позову може спричинити негативні наслідки для позивача у вигляді додаткових фінансових витрат, враховуючи положення пункту 1 частини 1 статті 151 КАС України, а тому наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу проводити стягнення із грошового забезпечення позивача, в тому числі й із додаткової винагороди, суми у розмірі 722 455,40 грн, завданих збитків, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2025 за №4294 до набрання законної сили рішенням у даній справі.
Також колегія суддів зазначає, що суд апеляційної інстанції відповідно до ст.316 КАС України перевіряє правильність встановлення судом обставин у справі та правильність висновків суду першої інстанції на день прийняття ним судового рішення у справі.
Таким чином, всі доводи апелянта не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, тому не заслуговують уваги.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 316 КАС України, обумовлює для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у справі № 300/6629/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула