Справа №155/78/26
Провадження №2/155/274/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.03.2026 м. Горохів
Горохівський районний суд Волинської області в складі: 
головуючого судді Сметани В.М.,
при секретарі судових засідань Воронюк Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості 
УСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості.
Свій позов обґрунтовує, що 21 лютого 2020 року між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №498324597 на суму 8000,00 гривень, яка була перерахована відповідачу через банк провайдер. Даний договір укладено в електронній формі та підписано за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 78VG3W4U. В подальшому відповідач збільшив суму кредиту, у зв`язку з чим загальна сума кредиту становить 13600,00 гривень. 
Вказує, що 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №28/1118-01 та додаткові угоди про продовження строку дії договору, у зв`язку з чим ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача.
Також, 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, в якому визначено, що ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором. Враховуючи зазначене, до останнього перейшло право вимоги до відповідача.
Водночас, 11 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №11/07/25-Е відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. 
Загальна сума заборгованості на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором становить – 36874,70 гривень, яка складається з наступного: 13600,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 23274,70 гривень - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Враховуючи вищенаведене просить стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати по справі.
Ухвалою судді від 22 січня 2026 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
На адресу суду 17 лютого 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не доведено перерахування первісним кредитором на рахунок відповідача за період з 21 лютого 2020 року по 07 березня 2020 рік, суми коштів у розмірі 13600,00 гривень. Щодо переходу права вимоги до позивача за кредитним договором зазначає, що кредитний договір №498324597 укладений між первісним кредитодавцем та ним 21 лютого 2020 року, натомість договір факторингу №28/1118-01, за яким первісний кредитодавець відступив право вимоги позивачу, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кедитором та боржником. Також, зазначив, що проценти за даним договором нараховані поза межами дії кредитного договору. Враховуючи наведене, просить поновити йому строк для подання відзиву на позовну заяву та відмовити у задоволенні позову.
На адресу суду 18 лютого 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивачем було здійснено перерахунок кредитних коштів в загальному розмірі 13600,00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням. Крім того відповідач не подав будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить, водночас ним було частково сплачено кошти. Також, вказує, що відповідач не врахував усіх матеріалів справи, які підтверджують факт переходу права вимоги відповідача, до позивача. Щодо нарахованих процентів, зазначає, що були нараховані правомірно, згідно умов договору. Враховуючи наведене представник позивача просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 36874,70 гривень.
На адресу суду 23 лютого 2026 року від відповідача надійшли заперечення, в яких зазначив, що не здійснював оплати за кредитним договором, позивачем не доведено належними доказами. Також вказав, що не погоджується з розміром витрат на правову допомогу. Враховуючи наведене, просив в задоволенні позову відмовити.
Також, на адресу суду 24 лютого 2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що до матеріалів справи був долучений розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідачем було здійснено оплату в сумі 5,00 гривень. Відсотки нараховувались в межах погоджених умов кредитного договору. Щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу, вказує, що позивачем обґрунтовано та надано ряд відповідних доказів, які підтверджують суму понесених витрат. Враховуючи наведене просив позов задовольнити. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотними умовами договору відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України, є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом встановлено, що 21 лютого 2020 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір №498324597, який відповідач підписав електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. За цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у сумі 8000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі. Строком на 30 днів.
Крім того, між первісним кредитодавцем та відповідачем 22 лютого 2020 року укладено додаткову угоду до договору №498324597 від 21 лютого 2020 року, з якого вбачається, що сторони домовилися про збільшення кредиту на суму 200,00 гривень з 22 лютого 2020 року на строк дії договору №498324597 від 21 лютого 2020 року.
Відповідно до копії додаткової угоди до договору №498324597 від 22 лютого 2020 року, з якого вбачається, що сторони домовилися про збільшення кредиту на суму 100,00 гривень з 22 лютого 2020 року на строк дії договору №498324597 від 21 лютого 2020 року.
Згідно з копії додаткову угоду до договору №498324597 від 22 лютого 2020 року, з якого вбачається, що сторони домовилися про збільшення кредиту на суму 100,00 гривень з 22 лютого 2020 року на строк дії договору №498324597 від 21 лютого 2020 року.
Також, відповідно до копій додаткових угод до договору №498324597 від 21 лютого 2020 року, з яких вбачається, що сторони домовилися про збільшення кредиту 24 лютого 20020 року на суму 300,00 гривень, з 25 лютого 2020 року – 200,00 гривень, 25 лютого 2020 року – 250,00 гривень, з 26 лютого 2020 року – 200,00 гривень, з 28 лютого 2020 року – 250,00 гривень, з 03 березня 2020 року – 500,00 гривень, з 07 березня 2020 року – 3500,00 гривень. загальна сума кредиту 13600,00 гривень.
Як вбачається з копії заявки на отримання грошових коштів в кредит від 21 лютого 2020 року, зазначені персональні дані ОСОБА_1 та номер карти № НОМЕР_1 .
Відповідно до копії довідки щодо дій позичальника в Інформаційно – телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заявка на кредит подана 21 лютого 2020 року о 15:34, акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором): 78VG3W4U, ідентифікатор відправлено позичальнику 21 лютого 2020 року о 15:35:26, на номер телефону НОМЕР_2 , ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству 21.02.2020 року о 15:35:52, перерахування грошових коштів позичальнику 21 лютого 2020 року о 15:36:10. Крім того, вбачається, що 22 лютого 2020 року збільшено суму кредиту на 200,00 гривень, 22 лютого 2020 року збільшено суму кредиту на 100,00 гривень, 22 лютого 2020 року збільшено суму кредиту на 100,00 гривень, 24 лютого 2020 року збільшено суму кредиту на 300,00 гривень, 25 лютого 2020 року збільшено суму кредиту на 200,00 гривень, 25 лютого 2020 року збільшено суму кредиту на 250,00 гривень, 26 лютого 2020 року збільшено суму кредиту на 200,00 гривень, 28 лютого 2020 року збільшено суму кредиту на 250,00 гривень, 03 березня 2020 року збільшено суму кредиту на 500,00 гривень, 07 березня 2020 року збільшено суму кредиту на 3500,00 гривень
Згідно з копій платіжних доручень від 07 березня 2020 року, 03 березня 2020 року, 26 лютого 2020 року, 25 лютого 2020 року, 25 лютого 2020 року, 22 лютого 2020 року, 22 лютого 2020 року, 22 лютого 2020 року, 21 лютого 2020 року, 28 лютого 2020 року, 24 лютого 2020 року, ОСОБА_2 було перераховано кредитні кошти в загальному розмірі 13600,00 гривень. Кошти переведені на платіжну картку №5168-74XX-XXXX-9024 (безготівкове зарахування).
Згідно з листа №20.1.0.0.0/7-260209/78608-БТ від 12 лютого 2026 року наданого АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). Також, на зазначену банківську карту за період з 21 лютого 2020 року по 12 березня 2020 року були зараховані кошти на суму 200,00 гривень, 21 лютого 2020 року – 8000,00 гривень, 24 лютого 2020 року – 300,00 гривень, 25 лютого 2020 року та 28 лютого 2020 року – на загальну суму 250,00 гривень, 03 березня 2020 року – 500,00 гривень, 07 березня 2020 року – 3500,00 гривень, на підтвердження чого також до зазначеного долучено виписку за договором № б/н за період з 21 лютого 2020 року по 12 березня 2020 року.
Отже, позивачем доведено факт перерахунку кредитних коштів в розмірі 13600,00 гривень на картковий рахунок ОСОБА_1 .
Що стосується заперечень відповідача щодо відступленого права вимоги за кредитним договором від первісного кредитодавця до позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до копії договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу, з додатковими угодами щодо продовження дії строку даного договору, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №498324597 від 21 лютого 2020 року, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №81 від 01 червня 2020 року.
Згідно з копією договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу з додатковими угодами щодо продовження дії строку даного договору, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача.
Крім того, 11 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено Договір факторингу №11/07/25-Е.
Відповідно до Реєстру боржників, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №498324597 від 21 лютого 2020 року в сумі 36874,70 гривень.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК).
У постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19 зазначено:
«Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 5 статті 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Згідно частин 1 та 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію(оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію»).
У статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію», передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію»).
Тому укладення договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Матеріалами справи підтверджено укладення відповідачем з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем кредитного договору з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».
Таким чином, судом встановлено, що між ТОВ «ФК «ЕЙС» та ОСОБА_1 правовідносини виникли внаслідок укладеного кредитного договору №498324597 від 21 лютого 2020 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився.
Частинами 1 та 2 статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частина 1 статті 1048 ЦК України, передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України, встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України, визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Відповідно статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Враховуючи вищевказані договори відступлення прав вимоги суд вважає, що ТОВ «ФК «ЕЙС» є належним позивачем щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №498324597 від 21 лютого 2020 року.
Оскільки відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 13600,00 гривень шляхом перерахування суми кредиту на банківську картку, вказану ним при укладенні заявки на отримання кредитних коштів, суд дійшов висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 суми кредиту основного боргу в розмірі – 13600,00 гривень на користь ТОВ «ФК «ЕЙС».
Щодо позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» в частині стягнення з ОСОБА_3 процентів за кредитним договором №498324597 від 21 лютого 2020 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.1.2. кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником 
Пунктом 1.3 договору передбачено, на період строку, визначеного п.1.2 договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,39 відсотків від суми кредиту за кожний день користування кредитом.
Відповідно до п.4.2 договору, строк дії цього договору, вказаний в п.1.2 договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим договором, та визначається період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань передбачених договором.
В п.4.3 договору зазначено, сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.2 цього договору, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України.
Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки.
Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно).
Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.
Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу.
Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає.
Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12 (пункт 54) та від 04 лютого 2020 року у справі N 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає.
Частиною 1 статті 627 ЦК України, визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Відповідно до копії виписки з особового рахунку за кредитним договором №498324597 від 21 лютого 2020 року, заборгованість ОСОБА_2 становить 36874,70 гривень, яка складається з 13600,00 гривень простроченого тіла, 23274,70 гривень заборгованості по прострочених відсотках.
З огляду на зазначене, нарахування відсотків за кредитним договором №498324597 від 21 лютого 2020 року у розмірі 23274,70 гривень нараховані неправомірно, а розрахунок заборгованості повинен виглядати наступним чином:
За період 21 лютого 2020 року сума відсотків становить: 8000,00 гривень (тіло кредита) *1,39% / 100% * 1 день = 111,20 гривень.
З 22 лютого 2020 року було здійснено збільшення тіла кредита до 8400,00 гривень.
За період з 22 лютого 2020 року по 23 лютого 2020 року сума відсотків становить: 8400,00 гривень (тіло кредита) *1,39% / 100% * 2 дні = 233,52 гривень.
З 24 лютого 2020 року було здійснено збільшення тіла кредита до 8700,00 гривень.
За 24 лютого 2020 року сума відсотків становить: 8700,00 гривень (тіло кредита) *1,39% / 100% * 1 день = 120,93 гривень.
З 25 лютого 2020 року було здійснено збільшення тіла кредита до 9150 ,00гривень.
За 25 лютого 2020 року сума відсотків становить: 9150,00 гривень (тіло кредита) *1,39% / 100% * 1 день = 127,19 гривень.
З 26 лютого 2020 року було здійснено збільшення тіла кредита до 9350 ,00гривень.
За період з 26 лютого 2020 року по 27 лютого 2020 року сума відсотків становить: 9350,00 гривень (тіло кредита) *1,39% / 100% * 2 дні = 259,93 гривень.
З 28 лютого 2020 року було здійснено збільшення тіла кредита до 9600 ,00гривень.
За період з 28 лютого 2020 року по 02 березня 2020 року сума відсотків становить: 9600,00 гривень (тіло кредита) *1,39% / 100% * 4 дні = 533,76 гривень.
З 03 березня 2020 року було здійснено збільшення тіла кредита до 10100,00гривень.
За період з 03 березня 2020 року по 06 березня 2020 року сума відсотків становить: 10100,00 гривень (тіло кредита) *1,39% / 100% * 4 дні = 561,56 гривень.
З 07 березня 2020 року було здійснено збільшення тіла кредита до 13600,00гривень.
За період з 07 березня 2020 року по 21 березня 2020 року сума відсотків становить: 13600,00 гривень (тіло кредита) *1,39% / 100% * 15 дні = 2835,60 гривень.
Загальний розмір відсотків за кредитним договором становить 4783,69 гривень.
Крім того, як вбачається з копії розрахунку заборгованості сформований ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідачем (боржником) 10 квітня 2020 року було сплачено 5,00 гривень, які були зараховані на погашення процентів.
Отже, відсотки, які підлягають стягненню з відповідача становить 4778,69 гривень = 4783,69 гривень (нараховані відсотки) – 5,00 гривень (сплачені відсотки).
Тому, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з ОСОБА_1 за договором позики підлягає частковому задоволенню та стягненню з останнього грошової суми у загальному розмірі 18378,69 гривень, яка складається з 13600,00 гривень – основного боргу (тіла кредита), 4778,69 гривень – заборгованість за процентами.
Щодо витрат професійну правничу допомог суд зазначає наступне.
Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з правилами пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з вимогами ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст.27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України.
Зокрема, ст.903 ЦК України, передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.
Стаття 632 ЦК України, регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.
Згідно ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та\або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, копію протоколу погодження вартості послуг до зазначеного договору, копію додаткової угоди №25770906923 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, копію акту прийому – передачі наданих послуг в якому зазначена вартість послуг 7000,00 гривень.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Верховний Суд у постанові від 31.08.2023 року у справі №824/20/23 висловив правову позицію, що зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог (на 49,84%), з відповідача корить позивача необхідно стягнути 3488,80 гривень (7000,00*49,84%- розмір задоволених позовних вимог /100% =3488,80) витрат на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 141 ЦПК України, визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1067 гривень 68 копійок (18378,69 грн./36874,70 грн. х 2662,40 грн. = 1326,96 гривень).
Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 141, 223, 263-265 ЦПК України, ст.ст.11, 512, 525, 526, 527, 610, 625, 629, 1050, 1054, 1077, 1080, 1084 ЦК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №498324597 від 21 лютого 2020 року в розмірі 18378 (вісімнадцять тисяч триста сімдесят вісім) гривень 69 (шістдесят дев`ять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» сплачений судовий збір в сумі 1326 (одну тисячу триста двадцять шість) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» витрати на правничу допомогу у розмірі 3488 (три тисячі чотириста вісімдесят вісім) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Сторони у справі є:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (ЄДРПОУ 42986956, місцезнаходження: 02175, місто Київ, Харківське Шосе, будинок 19, офіс 2005).
Відповідач:  ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ).
Дата складення повного тексту рішення – 17 березня 2026 року.

Суддя Горохівського районного суду
Волинської області В.М. Сметана