ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 385/564/23
провадження № 61-14105св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:
позивач - Фермерське господарство «Вікторія»;
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Вікторія» на постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року у складі колегії суддів Голованя А. М., Дуковського О. Л., Дьомич Л. М.,

ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 

У квітні 2023 року Фермерське господарство «Вікторія» (далі - ФГ «Вікторія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов мотивовано тим, що на підставі договорів оренди земельних ділянок 
від 20 лютого 2012 року, кадастровий номер земельної ділянки 3521188300:02:000:0646, від 01 лютого 2007 року, кадастровий номер земельної ділянки 3521188300:02:000:0639, та від 13 березня 2023 року, кадастровий номер земельної ділянки 3521188300:02:000:0636, які знаходяться на території Гайворонської ОТГ Голованівського району Кіровоградської області, ФГ «Вікторія» на вказаних земельних ділянках веде свою господарську діяльність.

Восени 2021 року позивач виявив, що зазначені земельні ділянки, які перебувають 
в його оренді та користуванні, уже обробляються трактористом, якого найняв для обробітку ОСОБА_1 , який є суміжним користувачем цих земельних ділянок, що розташовані на одному земельному масиві.

Зазначає, що відповідача в телефонному режимі було повідомлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 3521188300:02:000:0646, 3521188300:02:000:0639 та 3521188300:02:000:0636, які він незаконно зараз обробляє, перебувають у позивача в оренді та користуванні, за які позивач сплачує орендну плату. Під час розмови відповідач пообіцяв вирішити питання щодо встановлення меж земельних ділянок, які перебувають у нього в користуванні.

26 січня 2022 року відповідно до актів приймання-передавання межових знаків на зберігання позивачем були встановлені межі земельних ділянок з кадастровими номерами 3521188300:02:000:0646, 3521188300:02:000:0639 та 3521188300:02:000:0636.

Відповідачем було оброблено земельні ділянки з 2021 року та користувався ними до осені 2022 року. На початку вересня 2022 року позивач у телефонному режимі знову повідомив відповідача, що свої земельні ділянки буде використовувати самостійно.

05 вересня 2022 року позивачем виявлено, що межові знаки, встановлені 26 січня 2022 року, знищені відповідачем. 09 вересня 2022 року позивач повторно замовив у ПП «Геопроект» встановлення (відновлення) меж спірних земельних ділянок і того ж дня були проведені геодезичні польові вимірювальні роботи, під час яких були повторно встановлені межові знаки відповідно до актів приймання-передавання межових знаків на зберігання.

В лютому 2023 року позивач виявив, що межові знаки, встановлені 
09 вересня 2022 року, знову знищені, а земельні ділянки засіяні відповідачем повторно. 03 лютого 2023 року позивач звернувся до Голованівського РВП із заявою щодо самовільного зайняття земельних ділянок та знищення межових знаків відповідачем, однак йому надано відповідь, що вирішення даного питання належить до компетенції суду.

На підставі викладеного позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди орендареві ФГ «Вікторія» у користуванні земельними ділянками шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії у тому числі у здійсненні мульчування, оранки, боронування, культивації, розкидання добрив, посіву, коткування, внесення гербіцидів, міжрядного обробітку, збирання врожаю на земельній ділянці площею 2,72 га з кадастровим номером 3521188300:02:000:0639, земельній ділянці площею 2,63 га з кадастровим номером 3521188300:02:000:0646, земельній ділянці площею 2,71 га з кадастровим номером 3521188300:02:000:0636.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Гайворонський районний суд Кіровоградської області заочним рішенням 
від 04 вересня 2023 року позов задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди орендареві ФГ «Вікторія» у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії, у тому числі у здійсненні мульчування, оранки, боронування, культивації, розкидання добрив, посіву, коткування, внесення гербіцидів, міжрядного обробітку, збирання врожаю на земельній ділянці площею 2,72 га з кадастровим номером 3521188300:02:000:0639, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Червоненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області.

Зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди орендареві ФГ «Вікторія» у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії у тому числі у здійсненні мульчування, оранки, боронування, культивації, розкидання добрив, посіву, коткування, внесення гербіцидів, міжрядного обробітку, збирання врожаю на земельній ділянці площею 2,63 га з кадастровим номером 3521188300:02:000:0646, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Червоненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області.

Зобов`язав ОСОБА_1 усунути перешкоди орендареві ФГ «Вікторія» у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії у тому числі у здійсненні мульчування, оранки, боронування, культивації, розкидання добрив, посіву, коткування, внесення гербіцидів, міжрядного обробітку, збирання врожаю на земельній ділянці площею 2,71 га з кадастровим номером 3521188300:02:000:0636, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Червоненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області.
Гайворонський районний суд Кіровоградської області додатковим рішенням 
від 18 вересня 2023 року стягнув з ОСОБА_1 на користь ФГ «Вікторія»
15 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Стягнув з ОСОБА_1 
на користь ФГ «Вікторія» 8 052,00 грн судового збору.

Ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції керувався тим, що порушення права оренди (користування) земельних ділянок позивача відбулося у результаті незаконного (самовільного) обробітку їх відповідачем. Заявлені позовні вимоги 
ФГ «Вікторія» про усунення перешкод орендареві у користуванні земельними ділянками спрямовані на відновлення становища, яке існувало до порушення.

Визначаючи розмір правової допомоги, суд першої інстанції зазначив, що витрати на правничу допомогу, які поніс позивач у розмірі 15 000,00 грн, підтверджені належними доказами, їх розмір є обґрунтованим, що відповідає критерію розумності їх розміру, враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витраченим адвокатом часом на надання послуг позивачу, ціну позову та значення справи для позивача.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Кропивницький апеляційний суд постановою від 03 жовтня 2024 року заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2023 року та додаткове рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 18 вересня 2023 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ФГ «Вікторія» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками відмовив. 

Стягнув з ФГ «Вікторія» на користь ОСОБА_1 9 662,40 грн у рахунок компенсації сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційний суд, ухвалюючи судове рішення, вказав, що належними та допустимими доказами самовільного зайняття спірних земельних ділянок в даному випадку є проведення перевірки державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, складені ним акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель, пояснення громадян, у тому числі посадових осіб, з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомка як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України. Разом із тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення ФГ «Вікторія» до державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель щодо фіксації та перевірки правомірності дій ОСОБА_1 , що відповідно спростовує твердження позивача про доведеність порушення його прав.

Також апеляційний суд зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач ОСОБА_1 самовільно зайняв та використовував 
в особистих цілях земельні ділянки, що знаходяться у користуванні ФГ «Вікторія» 
на підставі орендних відносин. Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_2 , який підтвердив факт самовільного зайняття спірних земельних ділянок, які перебувають у користуванні ФГ «Вікторія», оскільки відсутні відомості, що зазначений свідок - за професією механізатор, є фахівцем у сфері використання та охорони земель, що ставить під сумнів об`єктивність його показів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

22 жовтня 2024 року ФГ «Вікторія» через підсистему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року у цій справі, та, уточнивши вимоги якої і посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року і залишити 
в силі заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області 
від 04 вересня 2023 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В уточненій редакції касаційної скарги представник заявника посилається на:
- пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму статті 152 ЗК України без урахування висновку щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 та постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52, від 27 листопада 2020 року у справі № 913/879/17, від 22 липня 2021 року у справі
№ 2-1206/12, від 22 липня 2021 року у справі № 714/18/19;
- на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає,
що судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України.
Позивач вказує, що звертався до органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування із заявами про встановлення факту самовільного зайняття земельних ділянок, проте позивачу повідомлено, що відповідно до постанови 
Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 перевірка державними інспекторами з державного нагляду та контролю за використанням землі не проводяться.

Заявник переконує, що матеріали справи містять докази того, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні земельними ділянками та зазначає, що в матеріалах справи міститься DVD-диск, на якому міститься аудіозапис телефонної розмови між позивачем та ОСОБА_1 щодо зайняття відповідачем земельних ділянок позивача, на яких ОСОБА_1 визнає самовільне зайняття ділянок, обіцяє повернути земельні ділянки та відшкодувати витрати. 

Провадження у суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 05 квітня 2024 року у складі колегії суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Підставою відкриття касаційного провадження є пункти 1, 4 частини другої статті 
389 ЦПК України.

У квітні 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 квітня 2026 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у такому складі: Сердюк В. В. (суддя-доповідач), судді, які входять до складу колегії, Осіян О. М., Сакара Н. Ю.

Доводи відзиву на касаційну скаргу 

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Медвідь В. А., вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у ФГ «Вікторія» у користуванні перебувають земельні ділянки: площею 2,72 га з кадастровим номером 3521188300:02:000:0639, площею 2,63 га 
з кадастровим номером 3521188300:02:000:0646 площею 2,71 га з кадастровим номером 3521188300:02:000:0636, що розташовані Кіровоградській області, Гайворонський Район, с/рада Червоненська. На вказаних земельних ділянках встановлено межові знаки.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, у ФГ «Вікторія» знаходяться такі земельні ділянки, а саме:
- площею 2,7095 га кадастровий номер: 3521188300:02:000:0636, орендодавець - ОСОБА_3 , номер запису про інше речове право: 49590089, підстава виникнення іншого речового права: договір оренди без номеру від 13 березня 2023 року строком на 10 років, дата державної реєстрації - 13 березня 2023 року;
- площею 2,6365 га кадастровий номер: 3521188300:02:000:0646, орендодавець - ОСОБА_4 , номер запису про інше речове право: 28899428, підстава виникнення іншого речового права: договір оренди без номеру від 20 лютого 
2012 року, додаткова угода від 01 листопада 2018 року строк дії 25 років, дата державної реєстрації - 06 листопада 2018 року;
- площею 2,7297 га кадастровий номер 3521188300:02:000:0639, орендодавець - ОСОБА_5 , номер запису про інше речове право: 29966628, підстава виникнення іншого речового права: договір оренди без номеру від 01 лютого 2007 року, додаткова угода від 12 грудня 2018 року строк дії 25 років, дата державної реєстрації - 17 січня 2019 року.

03 лютого 2023 року голова ФГ «Вікторія» Ковпак В. М. звернувся до начальника 
ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області з приводу захвату ОСОБА_1 спірних земельних ділянок, які орендує ФГ «Вікторія». Листом ВП №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області № 913 від 14 лютого 2023 року ФГ «Вікторія» повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки ознак адміністративного або кримінального правопорушення в цій події не вбачається.

ФГ «Вікторія» було подано голові Гайворонської міської ради заяву в порядку статей 156, 157 Земельного кодексу України про скликання комісії та видання акта, яким визначити розмір збитків, завданих ФГ «Вікторія» незаконними діями ОСОБА_1 .

Листом Гайворонської міської ради від 04 травня 2023 року № 03-24/1/2 про розгляд заяви про визначення збитків позивача повідомлено, що у зв`язку з відсутністю обґрунтованих доводів для визначення розміру збитків, завданих ФГ «Вікторія» незаконними, на його думку, діями ОСОБА_1 шляхом самовільного зайняття земельних ділянок із кадастровими номерами 3521188300:02:000:0639, 3521188300:02:000:0646, 3521188300:02:000:0636, визначити розмір збитків не є можливим.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту першого частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним критеріям оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. 

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). 

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, 
є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення 
та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Законом України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

У частині першій статті 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

У статті 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі -
це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частин першої та другої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької 
та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам 
та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно зі статтями 91, 96 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок 
та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, 
що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Передумовами та підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод у користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. 

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства - без оформлення права користування, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що становлять допустимість доказів.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції на підставі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач ОСОБА_1 самовільно зайняв, використовував в особистих цілях земельні ділянки, що знаходяться у користуванні ФГ «Вікторія» на підставі договорів оренди, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому апеляційний суд правильно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_2 , який перебуває у трудових відносинах із ФГ «Вікторія», та за відсутності відомостей, що зазначений свідок (за професією механізатор) є фахівцем у сфері використання та охорони земель.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року 
у справі № 800/547/17 та постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 458/1173/14-ц, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52, від 27 листопада 2020 року у справі № 913/879/17, від 22 липня 2021 року у справі № 2-1206/12, від 22 липня 2021 року у справі № 714/18/19, оскільки фактичні обставини у справі, яка переглядається, та у справах, на які містяться посилання у касаційній скарзі, є різними.

Таким чином, порівнювані правовідносини не є подібними, різняться фактичними обставинами справи, що вказує на відмінність норм, відповідно до яких вирішується спір, а тому посилання на вказані вище постанови Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду є нерелевантним. 

Також колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, значною мірою зводяться до встановлення протилежних зазначеному обставин та переоцінки доказів.

Водночас встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18). У справі, що розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. 

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду апеляційної інстанції.

За таких обставин касаційна скарга задоволенню не підлягає, а постанова апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд апеляційної інстанціївідповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено 
з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права 
єбезпідставними, не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення. 
Отже, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін. 

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 

Оскільки у задоволенні касаційної скарги, на думку колегії суддів, слід відмовити, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Вікторія» залишити без задоволення.

Постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 жовтня 2024 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді 	В. В. Сердюк   	
	О. М. Осіян  	
	Н. Ю. Сакара