02.04.26
22-ц/812/575/26
Провадження № 22-ц/812/575/26

П О С Т А Н О В А
Іменем України
02 квітня 2026 року м. Миколаїв
справа № 473/5675/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,
із секретарем судового засідання Повертайленко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження 
апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 29 грудня 2025 року під головуванням судді Булкат М.С. в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту судового рішення не зазначена, у цивільній справі
за позовом
Акціонерного товариства «Сенс Банк» до  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості,
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У жовтні 2025 року Акціонерне товариство (далі – АТ) «Сенс Банк» звернулося з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Позивач зазначав, що 12 січня 2018 року ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною), укладеного між ним та Банком.
Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис.
Таким чином 12 січня 2018 року між АТ «Альфа-Банк та відповідачем в межах Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» була укладена Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої банк відкрив на користь позичальника відновлювальну кредитну лінію «Альфа connect» з лімітом в 200000 грн для особистих потреб. Для користування кредитним лімітом надав останньому міжнародну платіжну карту MASTERCARD DEBIT WORLD зі строком дії 3 роки, а відповідач зобов`язався сплачувати щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 26 % річних. Для ідентифікації в обліковій системі Банку Угоді було присвоєно № 630802753.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про що внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30 листопада 2022 року.
Посилаючись на те, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював погашення заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 114730,44 грн, яка складається з: 79447,93 грн – прострочене тіло кредиту, 35282,51 грн – відсотки за користування кредитом, позивач просив суд стягнути з відповідача вказану заборгованість.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2025 року позов задоволений у повному обсязі. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12 січня 2018 року б/н, що утворилася, а саме, заборгованість за кредитом у розмірі 79447,93 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 35282,51 грн, а всього 114730,44 грн. Крім того, суд стягнув в повернення 2422,40 грн судового збору та 2500 грн витрат на правничу допомогу.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем не надано належних і допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували про відсутність заборгованості на картковому рахунку відповідача. Відповідач не надав жодних належних доказів, які б спростовували зазначені у виписках дані або підтверджували інший розмір фактично отриманих та повернутих коштів. Зокрема, відповідачем не подано документального підтвердження того, що за період з січня 2018 року по березень 2022 року ним було знято грошові кошти у загальній сумі 151 076,58 грн та повернуто на рахунок 170 080,69 грн. Наведені відповідачем розрахунки мають виключно пояснювальний характер та не підтверджені банківськими документами, які б дозволяли суду перевірити їх достовірність та відповідність фактичному руху коштів за рахунком.
За таких обставин суд виходив із того, що твердження відповідача щодо зазначених сум не знайшли свого належного підтвердження матеріалами справи та не можуть бути покладені в основу висновків суду, а тому заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 
Апелянт зазначав, що не заперечував, що мав кредитні відносини з АТ «Сенс Банк», однак повністю розрахувався із вказаним кредитором ще у березні 2022 року. Вказує, що з тих показників, які зазначені у розрахунку заборгованості, за період з січня 2018 року по березень 2022 року в загальному ним було знято 151076,58 грн та повернуто за той же період 170080,69 грн. Отже станом на березень 2022 року він не мав заборгованості перед позивачем. 
ОСОБА_1 вказував, що як видно із розрахунку заборгованості, 11 березня 2022 року він востаннє зарахував на кредитний рахунок 4500 грн, після чого його рахунок «обнулився» і з того часу кредитні кошти йому більше не надавалися. 
Також апелянт вказував, що після спливу строку кредитування, а саме після 12 січня 2021 року, нарахування відсотків умовами кредитного договору не передбачено. 

Узагальненні доводи інших учасників справи
Відзиву на вказану апеляційну скаргу не надійшло.

У судове засідання апеляційного суду відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд його апеляційної скарги без його присутності, вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі. Позивач у судове засідання свого представника не направив. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить реєстр підтверджень про отримання документів у системі «Електронний суд». Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило, а тому неявка його представника не перешкоджає розгляду справи.

2. Мотивувальна частина

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною), укладеного між ним та Банком.
Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис.
Таким чином 12 січня 2018 року між АТ «Альфа-Банк та відповідачем в межах Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» була укладена Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої банк відкрив на користь позичальника відновлювальну кредитну лінію «Альфа connect» з лімітом в 200000 грн для особистих потреб. Для користування кредитним лімітом надав останньому міжнародну платіжну карту MASTERCARD DEBIT WORLD зі строком дії 3 роки, а відповідач зобов`язався сплачувати щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 26 % річних. Для ідентифікації в обліковій системі Банку, Угоді було присвоєно № 630802753.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про що внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30 листопада 2022 року.
Відповідач порушив строки та порядок погашення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить виписка по особовому рахунку та розрахунок заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 114 730,44 грн, яка складається з: 79447,93 грн – простроченого тіла кредиту, 35282,51 грн – відсотків за користування кредитом.
06 липня 2025 року позивач направив ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень, яка була залишена без задоволення.

Позиція апеляційного суду
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Звертаючись до суду з цим позовом, АТ "Сенс Банк", як на підставу своїх порушених прав, послалося на те, що у зв`язку з неналежним виконанням умов договору кредиту утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Згідно зі статтями 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, у тому числі і випадку, передбаченому частиною другою статті 1050 ЦК України, позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що "принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс".
Отже тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог - покладається на відповідача.

Банком пред`явлено вимоги про стягнення 114730,44 грн заборгованості, а саме, 79447,93 грн – простроченого тіла кредиту, 35282,51 грн – відсотків за користування кредитом.
Заперечуючи проти задоволення позову відповідач зазначав, що не має заборгованості перед позивачем, оскільки у березні 2022 року сплатив останній платіж, після чого кредитні кошти йому більше не надавалася. Відповідач вказував, що за період з січня 2018 року по березень 2022 року, ним було знято з картки 151076,58 грн та повернуто за той же період 170080,69 грн.
Обставини укладення угоди про обслуговування кредитної картки і відкриття відновлювальної кредитної лінії та отримання кредитних коштів визнаються учасниками справи, а тому не підлягають доказуванню відповідно до вимог частини 1 статті 82 ЦПК України.
Між тим, з огляду на виписку по картковому рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, видно, що ОСОБА_1 отримав у користування дві кредитні картки (World Debit Mastercard VITALII НОМЕР_1 ) та (World Debit Mastercard VITALII НОМЕР_2 ). За період з 12 січня 2018 року по 11 березня 2022 року отримав у АТ «Сенс Банк» 155020,11 грн кредитних коштів, а повернув - 157805,69 грн. Останнє зняття коштів з рахунку та внесення коштів на рахунок було здійснене відповідачем за період з 12 лютого по 11 березня 2022 року. Після 11 березня 2022 року відповідач кредитними коштами не користувався. 
Виходячи з розрахунку заборгованості вбачається, що по 11 березня 2022 року за рахунок коштів, внесених відповідачем, погашалась комісія та відсотки за користування кредитом, заборгованість за тілом кредиту на 11 березня 2022 року склала 27875,38 грн, а за відсотками 503,94 грн.

Заперечуючи щодо наявної заборгованості за відсотками, відповідач зазначав, що після спливу строку кредитування, а саме після 12 січня 2021 року, нарахування відсотків умовами кредитного договору не передбачено.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Так, згідно з паспортом споживчого кредиту, строк кредитування становить 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання Клієнтом умов Договору. 
Тобто укладеною сторонами угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії передбачено пролонгацію дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк.
З урахуванням сплати відповідачем 11 березня 2022 року частини тіла кредиту, процентів та комісії, відбулась пролонгація строку кредитування по 12 січня 2023 року. 
Отже відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування, як передбачено умовами Договору.
Відтак, з урахуванням строку кредитування та пролонгації, а також внесення відповідачем останнього платежу 11 березня 2022 року, термін користування кредитними грошима закінчився 12 січня 2023 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного Договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації.
Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Апеляційний суд вважає, що АТ «Сенс Банк» вправі вимагати від відповідача сплати заборгованості за відсотками за користування кредитом згідно з Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630802753 від 12 січня 2018 року, в тому числі, за період з 12 березня 2022 року по 12 січня 2023 року. 
Отже, розмір заборгованості за відсотками за період з 12 березня 2022 року по 12 січня 2023 року, який складає 306 днів, становить 6076,07 грн (27875,38х26%х306/365).
Таким чином, з огляду на зазначене, оскільки відповідач умови вказаного кредитного договору належним чином не виконував, а позивачем не надано належних доказів того, що у відповідача виникла заборгованість саме у тому розмірі, яка заявлена позивачем, колегія суддів вважає за необхідне, частково задовольнити позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № № 630802753 від 12 січня 2018 року у загальному розмірі 34455,39 грн, що складається із: 27875,38 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6580,01 (6076,07+503,94) грн - заборгованість за відсотками.
Оскільки суд першої інстанції допустився помилки у визначенні розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, рішення суду підлягає зміні на підставі пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, зі зменшенням розміру стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630802753 від 12 січня 2018 року з 114730,44 грн до 34455,39 грн.

Щодо судових витрат
Задовольняючи частково заяву щодо відшкодування судових витрат, понесених на правничу допомогу у даній цивільній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу (9600 грн) є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданих послуг, складності справи, ціні позову, та дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 2500 грн.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на правову допомогу у сумі 2500 грн, який підлягає відшкодуванню з ОСОБА_1 , відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Водночас, враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, змінив оскаржуване рішення суду, задовольнив позовні вимоги позивача частково на 30,03 %, то наявні підстави для нового розподілу судових витрат.
Враховуючи розмір судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову в суді першої інстанції (2422,40 грн) та відповідачем при подачі апеляційної скарги (3633,60 грн), а також пропорційність задоволених позовних вимог (30,03%) та задоволених вимог апеляційної скарги (69,97%), відповідач за розгляд справи в суді першої інстанції має відшкодувати позивачу 727,45 грн судового збору та 750,75 грн (2500х30,03%) витрат на правничу допомогу, а позивач відшкодувати відповідачу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 2542,43 грн судового збору.
Згідно з вимогою частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи вимоги цієї статті, колегія суддів остаточно визначає розрахунок судових витрат по справі у сумі 1064,23 (2542,43 – (727,45 + 750,75) грн, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2025 року змінити.
Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за Угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 630802753 від 12 січня 2018 року у розмірі 34455 (тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) гривні 39 коп. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) на користь  ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_3 ) 1064,23 грн судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	І.В. Лівінський	
  Судді:	  Т.Б. Кушнірова   Н.О. Шаманська	

Повне судове рішення складене 02 квітня 2026 року.