Справа № 420/34224/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошового забезпечення за період з 31.125.2024 по 30.01.2025;
зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) грошового забезпечення за період з 31.12.2024 по 30.01.2025 включно, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 з 29.11.2016 по 30.07.2025 проходив військову службу у підрозділах Прикордонної служби України. Під час проходження військової служби під час виконання бойових завдань в АДРЕСА_1 в 2022 році позивач потрапив в полон з якого був звільнений 30.12.2024. Після звільнення з полону позивач з 31.12.2024 був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та був виключений зі списків 30.01.2025 та переведений до військової частини НОМЕР_5 .
Позивач вказує, що після звільнення з військової служби представником позивача було направлено запит відповідачу про надання документів, в тому числі щодо повноти нарахування та виплати грошового забезпечення. З листа №09/11991-25-Вих від 24.09.2025 відповідачем було надано витяг з наказу про виключення зі списків особового складу, та довідка, що позивач до них був зарахований 31.12.2024, але за період з 31.12.2024 по 30.01.2025 грошове забезпечення позивачу не нараховувалося та не виплачувалося оскільки військовослужбовцем не було надано необхідних документів.
Позивач зазначає, що з наданої відповідачем інформації вбачається, що позивачу не нарахована та не виплачене грошове забезпечення за весь період служби у відповідача з 31.12.2024 по 30.01.2025.
Ухвалою суду від 14.10.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
До суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача вказує, що ознайомившись зі змістом позовної заяви ОСОБА_1 , військова частини НОМЕР_2 прийшла до висновку, що викладені у позові доводи не ґрунтуються на законі та є безпідставними.
Представник відповідача зазначає, що позивача після звільнення з полону, 31.12.2024 було зараховано до списків НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону (фактично позивач під час перебування у розпорядженні НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону перебував на лікуванні в Головному військово-медичному клінічному центрі Державної прикордонної служби України), проте до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону жодних фінансових документів стосовно позивача (грошовий атестат, картки на грошове забезпечення) не надходило. Для реалізації права позивача на отримання грошового забезпечення та зарахування на грошове забезпечення, НОМЕР_1 мобільним прикордонним загоном було прокомуніковано із НОМЕР_6 загоном Морської охорони Державної прикордонної служби України (попереднє місце служби позивача). Проте, засобами електронного зв`язку було отримано лише картку на грошове забезпечення позивача за 2022 рік, яка не містила на собі підпису відповідних посадових осіб.
Отже, вказує представник відповідача, НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін, за короткостроковий з 31.12.2024 по 30.01.2025 не мав можливості зарахувати на грошове забезпечення позивача, у зв`язку із відсутністю грошового атестата, та вчасним ненаданням його з попереднього місця служби. НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін не мав змоги виплачувати грошове забезпечення за вищенаведений період у зв`язку із відсутністю будь якої інформації щодо розмірів грошового забезпечення, права на які позивач мав під час перебування за попереднім місцем військової служби. Позивачем і наразі не додано до своєї позовної заяви будь яких документів, які б містили інформацію про розміри грошового забезпечення, на які мав право позивач за спірний період. 
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу в органах Державної прикордонної служби України, зокрема з 31.12.2024 року по 30.12.2025 року в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України та наказом начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 30.01.2025 року № 37-ОС головного корабельного старшину ОСОБА_1 (П-019300), який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону та якого наказом Голови Державної прикордонної служби України від 21.01.2025 № 136-ОС зараховано у розпорядження начальника НОМЕР_7 загону морської охорони Державної прикордонної служби України, з 30.01.2025.
Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, за час проходження ОСОБА_1 військової служби в НОМЕР_1 мобільному прикордонному загоні (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України йому грошове забезпечення не нараховувалось та не виплачувалось.
При цьому, відповідачем у листі від 24.09.2025 року № 09/11991-25-Вих зазначено, що грошове забезпечення та додаткові види виплат за період проходження військової служби не нараховувались, оскільки військовослужбовцем не були надані необхідні документи.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до статті 16 Закону України “Про Державну прикордонну службу України” умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 затверджено “Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України” (далі - Інструкція), п.1 якого передбачено, що ця Інструкція визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби).
Цю Інструкцію розроблено відповідно до Законів України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про Державну прикордонну службу України», постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, які визначають види та розміри надбавок для виплат військовослужбовцям.
Відповідно до п. 2, 3, 7 Інструкції у цій Інструкції термін «грошове забезпечення» означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення складається із:
посадового окладу;
окладу за військовим званням;
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії);
одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Місячне грошове забезпечення складається із:
основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням);
щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.
Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.
Отже, з викладених норм вбачається, що у позивача як у особи, яка проходила військову службу в органах Державної прикордонної служби України, було безумовне право на отримання достатнього грошового забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби та що таке право гарантується державою, що у свою чергу створює у відповідача безумовний обов`язок у нарахуванні та виплаті позивачу належного йому грошового забезпечення.
У свою чергу, чинне законодавство України не покладає на військовослужбовців обов`язку у разі зарахування їх до складу військової частини надавати документи про їх грошове забезпечення, у зв`язу з чим суд вважає необгрунтованими доводи відповідача про те, що позивачем не додано до своєї позовної заяви будь яких документів, які б містили інформацію про розміри грошового забезпечення, на які мав право позивач за спірний період.
Суд зазначає, що відсутність належної комунікації між військовими частинам Державної прикордонної служби України не може створювати перешкод для військовослужбовців у отриманні ними належного грошового забезпечення.
Відтак, зважаючи на викладене, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача в частині виплати йому грошвоого забезпечення та про наявність підстав для їх задоволення.
Щодо вимоги здійснити нарахування та виплату належних позивачу сум із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджено Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (далі - Порядок № 44).
Згідно з пунктом 1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).
Відповідно до пунктів 2-5 Порядку №44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Аналіз наведених вище норм Порядку № 44 дає підстави дійти висновку, що грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних, зокрема, військовослужбовцями, виплачується їм для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби одночасно з виплатою грошового забезпечення за місцем його одержання у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Отже, з урахуванням наведеного правового регулювання та фактичних обставин справи, суд вважає, що нарахування та виплата спірних сум грошового забезпечення має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі..
Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні та оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір".
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.
Керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 мобільного прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 31.12.2024 року по 30.01.2025 року.
Зобов`язати НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 31.12.2024 року по 30.01.2025 року включно, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.
Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: НОМЕР_1 мобільний прикордонний загін (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ).

Суддя П.П. Марин