11.02.2026

Справа №720/2406/25
Провадження №2/720/1343/25

РІШЕННЯ
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2025 року Новоселицький районний суд Чернівецької області
в складі  головуючого судді Павлінчука С. С.
з участю секретаря  Штефанеса А. А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Новоселиця цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що між  ОСОБА_1  та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», правонаступником яких є позивач, були укладені кредитні договори, по яким виникла заборгованість у зв`язку із невиконанням відповідачем його умов.
Відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення заборгованості розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Новоселицького районного суду було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності та не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи та не повідомив про причини неявки. З письмової згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи.
Відповідач у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позов не подав, тож відповідно до положень ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, які встановлені судом
Позивач пред`явив до відповідача вимоги про стягнення заборгованості за чотирма кредитними договорами.
І. Судом встановлено, що 20 лютого 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та  ОСОБА_1  було укладено кредитний договір, №33047-02/2024 відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику на умовах фінансового кредиту 5000 грн строком на 120 днів (дата погашення кредиту 18.06.2024 року) (п.1.1. кредитного договору).
Вказаний електронний кредитний договір підписаний відповідачем із використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «W7529».
Відповідно до п.1.4.1. кредитного договору сторони узгодили відсоткову ставку 2,5% в день, яка застосовується у межах строку кредитування.
Кредитодавець свої зобов`язання перед позичальником виконав та перерахував 20.02.2024 року кредитні кошти у розмірі 5000 грн на картковий рахунок із маскою № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №3466_250130164402 від 30.01.2025 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» за кредитним договором №33047-02/2024 від 20.02.2024 року станом на 20.08.2024 року заборгованість  ОСОБА_1 по цьому кредиту складає 5000 гривень основного боргу та 15 000 гривень - відсотки, що разом становить 20 000 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 20 лютого по 18 червня 2024 року.
17.07.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №25072024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» було передано право грошової вимоги до відповідача.
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників та витягу із цього реєстру від 27.03.2025 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 20 000 грн.
З позовної заяви вбачається, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість по відсоткам та неустойці не нараховувала, а загальна заборгованість по кредиту становить 20 000 грн, що узгоджується із розрахунком заборгованості первісного кредитора.
ІІ. 04 березня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та  ОСОБА_1 було укладено договір №1477063 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума наданого відповідачу кредиту становить 5 000 грн. (п.1.3 договору), строк кредиту 360 днів (п. 1.4 договору).
Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «Т892», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Відповідно до п. 1.5 договору, процентна ставка є фіксованою. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить 2,5% в день, яка застосовується у межах строку кредитування, вказаного у п.1.4. кредитного договору та 1,875% в день, яка застосовується якщо споживач до 28.03.2024 року, або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою сплатить кошти у сумі не менше першого платежу, визначеного у графіку платежів.
Мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби (п.1.6 договору).
Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача № НОМЕР_1 (п.2.1 договору).
З листа ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» убачається, що між ним та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» укладено договір №06062022-1 від 06.06.2022 року, відповідно до якого 04.03.2024 року воно перерахувало грошові кошти у розмірі 5000 гривень, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» за договором №1477063 від 04.03.2024 року станом на 27.02.2025 року заборгованість відповідача становить 34 375 гривень, з яких 5000 гривень заборгованість за тілом кредиту та 26 875 гривень заборгованість за відсотками у період з 04.03.2024 року та 2500 грн заборгованість по неустойці.
14.10.2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (клієнт) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (фактор) уклали договір про надання послуг з факторингу №14102024, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до реєстру боржників до договору надання послуги з факторингу №14102024 від 14.10.2024 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до  ОСОБА_1 в сумі 34 375 гривень.
З позовної заяви вбачається, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість по відсоткам та неустойці не нараховувала, а загальна заборгованість по кредиту становить 34 375 грн, що узгоджується із розрахунком заборгованості первісного кредитора.
ІІІ. Крім того, 20 березня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та  ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №79254573, відповідно до п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики.
У пункті 2 договору позики сторони погодили наступні умови договору: сума позики становить 7000 грн, строк позики - 30 днів, дата повернення позики – 18.04.2024 року, базова відсоткова ставка – 2,5% за кожен день користування кредитними коштами, денна процентна ставка протягом первісного строку кредитування 0,88%.
Відповідно до п.4 договору сторони домовились про те, що у випадку невиконання позичальником свого обов`язку із повернення позики в останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без застосування по відношенню до позичальника штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування позикою) протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного Договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п. п. 2.3 п. 2 Договору. Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення за Договором, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за Договором, проте не довше 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного Договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п. п. 2.3 п. 2 Договору. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.
Відповідно до п.20 договору позики цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленням, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».
Кредитний договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «75156».
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за кредитним договором №79254573 від 20.03.2024 року станом на 17.07.2024 року заборгованість  ОСОБА_1 по цьому кредитному договору складає 7000 гривень основного боргу та 17 598 гривні заборгованості по відсоткам, що разом становить 24 598 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 20 березня.
14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
У подальшому фактором та клієнтом були укладені додаткові угоди до цього договору факторингу, зокрема №2 від 28.07.2021 року, №7 від 13.06.2022 року, №34 від 19.08.2024 року.
Відповідно до акту прийому передачі реєстру боржників №30 від 19.08.2024 року та витягу із цього реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» також відступлено права грошової вимоги до  ОСОБА_1 на суму 24 598 грн.
З розрахунку заборгованості ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» у період з 19.08.2024 по 13.08.2025 року за кредитним договором №79254573 від 30.03.2024 року вбачається, що новий кредитор заборгованість по відсоткам та неустойці не нараховував, а загальна заборгованість по кредиту становить 24 598 грн, що узгоджується із розрахунком заборгованості первісного кредитора.
ІV. 20 березня 2024 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та  ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики №2254522, відповідно до п.1 якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договором строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату від суми позики.
У пункті 2 договору позики сторони погодили наступні умови договору: сума позики становить 3200 грн, строк позики - 15 днів, дата повернення позики – 04.04.2024 року, базова відсоткова ставка – 2,5% за кожен день користування кредитними коштами, денна процентна ставка протягом первісного строку кредитування 0,88%.
21 березня 2024 року сторонами укладено додаткову угоду №2254522-479368 до договору №2254522 від 20.03.2024 року якою збільшено суму наданої позики із 3200 грн до 5200 грн.
З листа ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000063061/ТНПП від 16.10.2025 року вбачається, що кредитором здійснено платіж 6b5a9c3a-3079-4246-ae50-0cbc0ad30972, яким перерахував позичальнику грошові кошти у розмірі 2000 грн на картковий рахунок із маскою № НОМЕР_1 .
Відповідно до п.4 договору сторони домовились про те, що у випадку невиконання позичальником свого обов`язку із повернення позики в останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без застосування по відношенню до позичальника штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування позикою) протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного Договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п. п. 2.3 п. 2 Договору. Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення за Договором, виходячи із строку фактичного користування позикою та до повного погашення заборгованості за Договором, проте не довше 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного Договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п.п.2.3 п.2 Договору. Товариство на власний розсуд може зупинити нарахування процентів до спливу строку, визначеного у першому реченні цього пункту.
Відповідно до п.20 договору позики цей договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленням, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію».
Договір підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «T0m017».
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» за договором №2254522 від 20.03.2024 року станом на 03.07.2024 року заборгованість  ОСОБА_1 по цьому договору складає 5200 гривень основного боргу та 11 250 гривні - по відсоткам, що разом становить 16 450 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 20 березня 2024 року.
14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
У подальшому фактором та клієнтом були укладені додаткові угоди до цього договору факторингу, зокрема №2 від 28.07.2021 року, №7 від 13.06.2022 року, №32 від 25.07.2024 року.
Відповідно до акту прийому передачі реєстру боржників №28 від 25.07.2024 року та витягу із цього реєстру боржників до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» також відступлено права грошової вимоги до  ОСОБА_1 на суму 16 450 грн.
Зі змісту позовної заяви та заяви про виправлення недоліків позовної заяви вбачається, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість по відсоткам та неустойці не нараховувались, а боржником заборгованість по цьому договору не погашалась.
Таким чином, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість по договорам №33047-02/2024 від 20.02.2024 року у сумі 20 000 грн, №1477063 від 04.03.2024 року у сумі 34 375 грн, №79254573 від 20.03.2024 року у сумі 24 598 грн, №2254522 від 20.03.2024 року у сумі 16 450 грн
Щодо укладення кредитних договорів
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Договір, який укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч.4, 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону)пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Згідно ч.8 ст.11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20).
Такі дії  ОСОБА_1 та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» свідчать про укладення кредитних договорів із дотриманням встановленої Законом України «Про електронну комерцію» форми правочину, оскільки вони були підписані відповідачем, за допомогою одноразового ідентифікатора, який вона отримала на номер мобільного телефону.
Щодо стягнення заборгованості по договорам №33047-02/2024 від 20.02.2024 року та №1477063 від 04.03.2024 року
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України).
Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку первісним кредиторам не повернуті, то новий кредитор має право вимагати їх повернення.
Таким чином, із відповідача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту по договорам №33047-02/2024 від 20.02.2024 року у розмірі 5000 гривень та №1477063 від 04.03.2024 року у розмірі 5000 гривень.
Визначаючи розмір заборгованості у частині відсотків за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню із  ОСОБА_1  суд виходить з наступного.
Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, була доповнена частиною п`ятою згідно із п.5 Законом №3498-XI «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Законом №3498-XI) від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Закону №3498-XI установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%.
Національним банком України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надано роз`яснення щодо застосування Закону №3498-IX, а також п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів.
Так, у пункті 2 вказаного листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національним банком України роз`яснено, що «відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом №3498-IX, тобто до 20.08.2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).
Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №3498-XI зобов`язано надавачів фінансових послуг, не зазначених у пункті 3 розділу ІІ Закону та надавачів допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
З розрахунку заборгованості по кредитному договору №33047-02/2024 від 20.02.2024 року вбачається, що заборгованість по відсоткам нараховано за період з 20 березня по 18 червня 2024 року (120 днів), що узгоджується із п.1.2 кредитного договору.
Підпунктом 1.4.1 цього кредитного договору передбачено та у розрахунку заборгованості відображено, що заборгованість за процентами у період з 20 березня по 18 червня 2024 року нараховувались за процентною ставкою 2,5 % за день, тобто у період з 23 квітня по 18 червня 2024 року відсотки нараховувались у розмірі більшому ніж встановлений Законом.
Враховуючі узгоджені сторонами договору №33047-02/2024 від 20.02.2024 року умови кредитування, максимальний розмір денної процентної ставки встановлений Законом та встановлені судом у цій справі обставини, суд доходить до висновку, що:
- у період з 20 березня по 22 квітня 2024 року заборгованість відповідача по відсоткам складає 7875 гривень (5 000 (тіло кредиту) х 2,5% (розмір передбаченої договором процентної ставки) х 63 днів);
- у період з 23 квітня по 18 червня 2024 року заборгованість відповідача по відсоткам складає 4275 гривень (5 000 (тіло кредиту) х 1,5% (максимальний розмір денної процентної ставки встановленої Законом) х 57 днів).
Отже, загальний борг відповідача по договору №33047-02/2024 від 20.02.2024 року становить 17 150 гривень, з яких 5 000 – тіло кредиту та 12 150 гривень (7 875 грн + 4 275 грн) заборгованість по відсоткам.
Крім того, з розрахунку заборгованості по кредитному договору №1477063 від 04 березня 2024 року вбачається, що заборгованість по відсоткам нараховано за період з 04 березня 2024 року по 27 лютого 2025 року, що узгоджується із п.1.4 кредитного договору.
Підпунктом 1.5.1 цього кредитного договору передбачено та у розрахунку заборгованості відображено, що заборгованість за процентами у період з 04 березня 2024 року по 27 лютого 2025 року нараховувались за процентною ставкою 2,5 % за день, тобто у період з 23 квітня по 2024 року по 27 лютого 2025 року відсотки нараховувались у розмірі більшому ніж встановлений Законом.
Враховуючі узгоджені сторонами договору №1477063 від 04.03.2024 року умови кредитування, максимальний розмір денної процентної ставки встановлений Законом та встановлені судом у цій справі обставини, суд доходить до висновку, що:
- у період з 04 березня по 22 квітня 2024 року заборгованість відповідача по відсоткам складає 6 250 гривень (5 000 (тіло кредиту) х 2,5% (розмір передбаченої договором процентної ставки) х 50 днів);
- у період з 23 квітня по 20 серпня 2024 року заборгованість відповідача по відсоткам складає 9 000 гривень (5 000 (тіло кредиту) х 1,5% (максимальний розмір денної процентної ставки встановленої Законом) х 120 днів);
- у період з 21 серпня 2024 року по 27 лютого 2025 року заборгованість відповідача по відсоткам складає 9 550 гривень (5 000 (тіло кредиту) х 1% (максимальний розмір денної процентної ставки встановленої Законом) х 191 днів).
Отже, загальний борг відповідача по договору №1477063 від 04 березня 2024 року становить 29 800 гривень, з яких 5 000 – тіло кредиту та 24 800 гривень (6 250 грн + 9 000 грн + 9 550 грн) заборгованість по відсоткам.
Таким чином, із відповідача слід стягнути 17 150 гривень по договору №33047-02/2024 від 20.02.2024 року та 29 800 гривень по договору №1477063 від 04.03.2024 року, а в іншій частині слід відмовити за безпідставністю.
Щодо стягнення заборгованості по кредитним договорам №79254573 від 20.03.2024 року та №2254522 від 20.03.2024 року
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (див. постанову Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі №904/1017/20).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №675-VIII «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.
Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.
Згідно з частиною 3 статті 13 Закону №675-VIII продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.
Суд виходить із того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №752/17604/15-ц (провадження №61-14780св23).
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа №372/223/17, провадження №61-10667св18) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) суд дійшов висновку, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
За обставин цієї справи, представником позивача не надано суду жодних доказів на підтвердження факту перерахування позичальнику кредитних коштів у розмірі, узгодженому сторонами у кредитному договорі №1477063 від 04.03.2024 року.
Разом з тим суд зауважує, що сам по собі розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані фінансовою компанією у позовній заяві, а отже, сам лиш розрахунок заборгованості не є допустимим і достатнім доказом наявності заборгованості, оскільки він відображає лише арифметичну відображенням позицію позивача.
Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі №31/160 (29/170 (6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Отже, в задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості по кредитному договору №1477063 від 04.03.2024 року слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факту перерахування первісним кредитором кредитних коштів у розмірі, зазначеному в кредитному договорі, а отже й виникнення прав вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків, які могли бути уступлені ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Крім того, між ОСОБА_1 та ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» укладено кредитний договір №2254522 від 20.03.2024 року та додаткова угода до нього, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 5200 грн.
Втім, як вбачається із матеріалів справи, представником позивача долучено до позовної заяви лише документи на підтвердження факту перерахування позичальнику 2000 гривень, що підтверджується листом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» №КД-000063061/ТНПП від 16.10.2025 року.
За таких обставин суд доходить до висновку про необхідність здійснення перерахунку заборгованості відповідача по кредитному договору №2254522 від 20.03.2024 року виходячи із розміру фактично наданих ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 2000 грн, які були перераховані останній 21.03.2024 року.
Визначаючи розмір заборгованості у частині відсотків за користування кредитом, які підлягають стягненню з  ОСОБА_1 , суд виходить із наступного.
Згідно умов кредитного договору №2254522 від 20.03.2024 року сторонами узгоджено базову відсоткову ставку на рівні 2,5% за кожен день користування кредитними коштами та строк правомірного користування кредитними коштами, який становить 15 днів.
Відповідно до п.4 договору сторони домовились про те, що у випадку невиконання позичальником свого обов`язку із повернення позики в останній день строку користування позикою, позичальник отримує право користування кредитом без застосування по відношенню до позичальника штрафних санкцій (у тому числі процентної ставки за понадстрокове користування позикою) протягом 90 календарних днів після спливу первісного строку користування позикою, визначеного договором/додатковими угодами, за які нараховуються проценти за базовою процентною ставкою, що визначена п. п. 2.3 п. 2 Договору. 
Таким чином, з урахуванням можливості пролонгації строку користування позичальником кредитними коштами, загальний строк, протягом якого у спірних правовідносинах може нараховуватись відсотки відповідно до п.2.3 кредитного договору становить 105 днів.
Враховуючі узгоджені сторонами договору умови кредитування, максимальний розмір денної процентної ставки встановлений Законом №3498-XI та встановлені судом у цій справі обставини суд доходить до висновку, що:
- у період з 21 березня по 04 квітня 2024 року заборгованість відповідача по відсоткам складає 750 грн (2 000 (тіло кредиту) х 2,5% (розмір передбаченої договором процентної ставки) х 15 днів (первісний строк кредитування));
- у період з 05 квітня по 22 квітня 2024 року заборгованість відповідача по відсоткам складає 900 грн (2 000 (тіло кредиту) х 2,5% (розмір передбаченої договором процентної ставки) х 18 днів (строк кредитування відповідно до положень п.4 кредитного договору));
- у період з 23 квітня по 03 липня 2024 року заборгованість відповідача по відсоткам складає 2160 грн (2 000 (тіло кредиту) х 1,5% (максимальний розмір денної процентної ставки встановленої Законом) х 72 днів (строк кредитування відповідно до положень п.4 кредитного договору)).
Таким чином, загальний борг відповідача по договору №2254522 від 20.03.2024 року становить 5810 гривень, з яких 2000 – тіло кредиту та 3 810 гривень (750 грн + 900 грн + 2160 грн) заборгованість по відсоткам.
Щодо стягнення заборгованості по неустойці по кредитному договору №1477063 від 04.03.2024 року
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.
15 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 відповідно до якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, суд доходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу) в розмірі 2500 гривень по кредитному договору №1477063 від 04.03.2024 року слід відмовити, оскільки нарахування та стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану суперечить вимогам пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, згідно з яким позичальник звільняється від відповідальності за таке прострочення, а положення Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не містить положень, які б дозволяли кредитодавцю нараховувати та стягувати з боржника неустойку у період дії в Україні правового режиму воєнного стану.
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеним у постановах від 18 жовтня 2023 року в справі №706/68/23, від 31 січня 2024 року у справі №183/7850/22.
Розподіл судових витрат
Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до платіжної інструкції №101636 від 21 лютого 2025 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028 грн.
З мотивувальної частини даного рішення вбачається, що суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог (55,29%), а тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 674,20 грн (3028 * 52 760 / 95 423).
Висновки за результатами розгляду справи
За таких обставин суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності доходить до висновку, що позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» підлягає частковому задоволенню та із відповідача на користь позивача слід стягнути прострочену заборгованість за тілом кредиту та відсоткам за договорами №33047-02/2024 від 20.02.2024 року у сумі 17 150 гривень, №1477063 від 04.03.2024 року у сумі 29 800 гривень, №2254522 від 20.03.2024 року у сумі 5 810 гривень.
Водночас, у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості по кредитному договору №79254573 від 20.03.2024 року у сумі 24 598 гривень слід відмовити, оскільки позивачем жодними доказами не доведено факту виконання первісним кредитором своїх обов`язків щодо перерахування кредитних коштів.
У частині позовних вимог щодо стягнення неустойки по кредитному договору №33047-02/2024 від 20.02.2024 року також слід відмовити, оскільки така вимога суперечить чинним на час виникнення спірних правовідносин положенням цивільного законодавства.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог із відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.
На підставі ст. ст. 525, 526, 530, 549, 610, 611, 633, 634, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 274, 282, 284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДР:35625014, юридична адреса вул.Симона Петлюри,30, м.Київ, 01032) заборгованість за договорами №33047-02/2024 від 20.02.2024 року у сумі 17 150 (сімнадцять тисяч сто п`ятдесять) гривень, №1477063 від 04.03.2024 року у сумі 29 800 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот) гривень, №2254522 від 20.03.2024 року у сумі 5 810 (п`ять тисяч вісімсот десять) гривень та 1 674 (тисячу шістсот сімдесят чотири) гривні 20 копійок судових витрат.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення складено 11 лютого 2026 року.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.
Відповідач може подати до Новоселицького районного суду заяву про перегляд заочного рішення на протязі 30 календарних днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя:       Сергій ПАВЛІНЧУК