Справа № 761/43264/24
Провадження № 2/761/1392/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 року 
Шевченківський районний суд м. Києва
в складі:
головуючого судді: Кондратенко О.О.
при секретарі: Журавльову М.Б.
за участі:
представника позивача:
представника відповідача:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ?Старий квартал?до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та відшкодування завданих збитків 

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю ?Старий квартал?(надалі по тексті ТОВ ?Старий квартал?)звернулося до Ше5вченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило суд:
- усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом виселення ОСОБА_2 з нежитлового приміщення № 2 (групи приміщень № 5) площею 18, 20 кв.м., місця спільного користування площею 10, 40 кв.м. (в літ. А), загальною площею 28, 60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- стягнути з ОСОБА_2 на його ТОВ ?Старий квартал?користь завдані збитки у розмірі 635 520, 00 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому (ТОВ ?Старий квартал?)на підставі договору купівлі-продажу від 12 квітня 2010 року належитьприміщення № 2 (групи приміщень № 5) площею 18, 20 кв. м, місця спільного користування площею 10, 40 кв. м (в літ. А), загальною площею 28, 60 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . За наслідком проведеної інвентаризації було виявлено, що відповідачка та ОСОБА_3 без дозволу та без договору оренди займають належне позивачу приміщення № 2 (групи приміщень № 5) площею 18, 20 кв. м, місця спільного користування площею 10, 40 кв. м (в літ .А), загальною площею 28, 60 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, так як, відповідачка, користується належними ТОВ ?Старий квартал? приміщеннями, без договору оренди чи будь-якого дозволу, а тому, вона повинна відшкодувати збитки у вигляді вартості оренди, що складає 635 520, 00 грн.
17 лютого 2025 року через систему Електронний суд від представника відповідачки надійшов письмовий відзив на позовом, в якому зазначено, що сторона відповідачки заперечує проти задоволення позовних вимог. Свої заперечення обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 серпня 2021 року є одноосібною власницею, якій належить ціла частка (повністю) нежитлового приміщення № 5 площею 20, 1 кв. м, МСК площею 10, 5 кв. м, частина сходів площею 1, 1 кв. м, (Літера А) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою № 388538535. 
Також вказує на те, що відповідачка володіє, користується та розпоряджається лише своїм власним майном, яке належить їй на праві особистої приватної власності, при цьому, до позовної заяви не додано жодного доказу про те, що саме відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні нерухомим майном, яке йому належить.
02 червня 2025 року представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву від 30 травня 2025 року, в якій просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні позивачем належним йому майном, а саме: нежитловим приміщенням № 2 (групи приміщень №5) площею 18, 2 кв.м., місця спільного користування площею 10, 40 кв.м. (в літ. А1), загальною площею 28, 60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання безперешкодного доступу до входу у вказане нежитлове приміщення через місця спільного користування (коридор), зокрема шляхом надання дублікатів ключів до замків дверей місць загального користування, що забезпечують такий доступ.
09 червня 2025 року до суду надійшла заява від 06 червня 2025 року від представника позивача про залишення уточненої позовної заяви без розгляду.
06 червня 2025 року через систему Електронний суд від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, в якій останній просив суд: зобов`язати відповідачку усунути перешкоди в користуванні позивачем належним йому майном, а саме - нежитловим приміщенням № 2 (групи приміщень № 5) площею 18, 2 кв.м., місця спільного користування площею 10, 40 кв.м. (в літ. А1), загальною площею 28, 60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання безперешкодного доступу до вказаного нежитлового приміщення через місця спільного користування (коридор), зокрема, шляхом надання дублікатів ключів до замків дверей місць загального користування, що забезпечують такий доступ.
Протокольною ухвалою суду від 10 червня 2025 року у прийнятті заяви про зміну предмету позову відмовлено, оскільки, заява не відповідає вимогам ст.49 ЦПК України, так як, позивач змінює не лише предмет позову, а й підстави позову.
В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі з підстав, викладених у позові.
Представник відповідача, в судовому засідання, проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві.
Суд, заслухав пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам і гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Стаття 317 ЦК України встановлює, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України).
Відповідно до вищевказаних норм у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, звернутися до суду за захистом свого майнового права ? з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення (негаторний позов).
При цьому, для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей.
Таким чином, право власності, як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.
Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №521/12039/18 (провадження №61-16037св18), від 17 жовтня 2022 року у справі №755/259/21 (провадження №61-8064св22). До таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року у справі №925/180/18.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, в якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження ? до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження ? до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Із статті 51 ЦПК України випливає, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.
Неналежний відповідач ? це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі ? належному відповідачеві.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки, заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
У цьому разі позивач не надав суду доказів, які підтверджували б його заяву про те, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні його майном.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, (частина перша статті 80 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 12 квітня 2010 року,ТОВ ?Старий квартал? належать нежилі приміщення №2 (групи приміщень №5) площею 18, 20 кв.м., місця спільного користування площею 10, 40 кв.м. (в літ. А), загальною площею 28, 60 кв.м., що складає 2/100 частини від нежитлового будинку, площею 1450, 3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 серпня 2021 року належить на праві власності нежиле приміщення № 5 площею 20, 1 кв.м., МСК площею 10, 5 кв.м., частина сходів площею 1,.1 кв.м., (Літера А) за адресою: АДРЕСА_1 .
На підтвердження факту заняття та використання нежитлового приміщення №2 (групи приміщень № 5) площею 18, 20 кв.м., місця спільного користування площею 10, 40 кв.м. (в літ. А), загальною площею 28, 60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу, останнім, суду надано акт візуального обстеження нерухомого майна від 01 липня 2024 року та наказ ТОВ ?Світрент?про візуальне обстеження нерухомого майна.
Зі змісту акту візуального обстеження нерухомого майна від 01 липня 2024 року вбачається, що комісією, яка складалася з директора ТОВ ?Старий Квартал? та двох представників орендаря ТОВ ?Світрент?, проведено візуальне обстеження нежитлового приміщення № 2 (групи приміщень № 5) площею 18, 20 кв.м., місця спільного користування площею 10,.40 кв.м. (в літ. А), загальною площею 28,.60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, в акті зазначено, що під час проведення візуального обстеження комісія встановила відсутність доступу до приміщення, внаслідок заміни дверного замка сторонніми особами, відтак, провести огляд приміщення виявилося неможливим. Крім того, комісією також встановлено, що за інформацією представника власника приміщення, приміщення незаконно зайняте ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2023 року. Внаслідок переговорів з ОСОБА_5 , останній не має наміру звільнити неналежне йому приміщення. 
Відтак, у зв`язку з відсутністю доступу до приміщення встановити стан приміщення - неможливо. 
А тому, надана позивачем копія акту візуального обстеження нерухомого майна від 01 липня 2024 року не може бути прийнята судом, як доказ того, що саме відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні належним останньому майном. 
З наданих доказів і заявлених позовних вимог вбачається, що позивач оспорює право власності відповідачки на місця спільного користування, однак, заявив позовні вимоги про усунення перешкод шляхом виселення з належного позивачці нежитлового приміщення.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, та характеру його порушення, невизнання або оспорювання.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненими цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 06.04.2021 у справі № 925/642/19).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. 
Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).
Крім того, з огляду на те, що вимога про відшкодування збитків є похідною від вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, а факт того, що саме відповідачка чинить перешкоди відповідачу у користуванні його майном не доведений, а тому, відсутні правові підстави для задоволення позову в частині відшкодування завданих збитків.
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ ?Старий Квартал?не підлягають задоволенню, так як, позивачем не надано доказів того, що саме з боку відповідачки чиняться перешкоди позивачу у користуванні належним його майном.
На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321 ЦК України, ст.ст.3, 4, 12, 13, 48-49, 76-81, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ?Старий квартал?до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та відшкодування завданих збитків - залишити без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: