П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/30145/25	
Суддя першої інстанції: Танцюра К.О.,
повний текст судового рішення
складено 19.12.2025, м.Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої-судді Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про скасування рішення Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії № 155750006615 від 05.08.2025 року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди:- з 30.08.1985 року - по 17.07.1992 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що вважає необґрунтованою відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у призначенні дострокової пенсії за віком, ОСОБА_1 , зазначивши, що рішення не містить підставу неврахування записів, що містяться в трудовій книжці та, що він не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки.
Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі відповідач 1) поданий відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Зокрема, відповідач вказав, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: 1) період згідно диплому від 23.07.1992 серія НОМЕР_1 , оскільки документ не містить дати початку навчання та перетинається з строковою службою. Трудова книжка не містить повної інформації про відрахування з навчання у зв`язку з призовом на строкову службу (документ, дата і номер). В записі про поновлення на навчання після проходження строкової військової служби не повністю зазначена підстава (дата наказу); 2) період підприємницької діяльності з 12.10.1999 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; 3) період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.10.2004, з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.06.2005 по 31.07.2005, з 01.09.2005 по 31.12.2005, з 01.02.2006 по 28.02.2006, з 01.04.2006 по 31.05.2006, з 01.07.2006 по 30.11.2006, з 01.07.2011 по 31.10.2011, з 01.12.2011 по 30.11.2012, з 01.04.2014 по 30.06.2014, з 01.08.2014 по 30.11.2014, з 01.05.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 30.09.2015, з 03.10.2015 по 31.12.2016, з 01.01.2021 по 31.03.2022, оскільки відсутня сплата страхових внесків в реєстрі застрахованих Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; З наведеного вбачається, що у позивача відсутнє право на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.Від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі – відповідач) надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що відповідачем правомірно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 01.03.1983 року по 11.10.1984 року та з 01.03.1994 року по 31.12.1997 року згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 03.09.1979 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії № 155750006615 від 05.08.2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Новоросійській Державній морській академії у період 30.08.1985 року - по 17.07.1992 року, з урахуванням несення військової служби у період з 28.06.1987 по 07.09.1989.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що висновок суду І інстанції щодо визнання протиправними та скасування рішення ГУ ПФУ у Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії №155750006615 від 05.08.2025 року та зобов`язання ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання в Новоросійській Державній морській академії у період 30.08.1985 року-по 17.07.1992 року, з урахуванням несення військової служби у період з 28.06.1987 по 07.09.1989, є помилковим та необґрунтованим.
Рух справи в апеляційній інстанції:
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2026 року відкрито апеляційне провадження та витребувана адміністративна справа.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2026 року призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції, -

У С Т А Н О В И В:

Судом першої інстанції з`ясовано та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області із заявою від 29.07.2025 про призначення дострокової пенсії у порядку пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, який розглянув заяву позивача за принципом екстериторіальності, від 05.08.2025 №155750006615 відмовлено позивачу у призначенні пенсії, з огляду на те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: 1) період згідно диплому від 23.07.1992 серія НОМЕР_1 , оскільки документ не містить дати початку навчання та перетинається з строковою службою. Трудова книжка не містить повної інформації про відрахування з навчання у зв`язку з призовом на строкову службу (документ, дата і номер). В записі про поновлення на навчання після проходження строкової військової служби не повністю зазначена підстава (дата наказу); 2) період підприємницької діяльності з 12.10.1999 по 31.12.2003, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України; 3) період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.10.2004, з 01.04.2005 по 30.04.2005, з 01.06.2005 по 31.07.2005, з 01.09.2005 по 31.12.2005, з 01.02.2006 по 28.02.2006, з 01.04.2006 по 31.05.2006, з 01.07.2006 по 30.11.2006, з 01.07.2011 по 31.10.2011, з 01.12.2011 по 30.11.2012, з 01.04.2014 по 30.06.2014, з 01.08.2014 по 30.11.2014, з 01.05.2015 по 30.06.2015, з 01.08.2015 по 30.09.2015, з 03.10.2015 по 31.12.2016, з 01.01.2021 по 31.03.2022, оскільки відсутня сплата страхових внесків в реєстрі застрахованих Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі – спірне рішення).
Отже законність та справедливість спірного рішення є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 (далі Закон № 1058-ІV).
Відповідно до статті першої Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Перш за все колегія суддів звертає увагу, що позивачем оскаржене рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області лише в частині не зарахування періоду навчання та проходження військової служби. Інших заперечень щодо не зарахованого періоду до страхового стажу, позивачем не заявлено.
Отже, спірним є лише період, який не був зарахований до страхового стажу позивача з 30.08.1985 – 17.07.1992, з урахуванням несення військової служби у період з 28.06.1987 по 07.09.1989.
За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до положень абзацу першого частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 розділу XIV-1 Закон № 1058-ІV право на призначення дострокової пенсії мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після Документ сформований в системі «Електронний суд» 21.05.2025 3 звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 20 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" , дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків.
Позивач при зверненні із заявою про призначення пенсії, надав копію посвідчення учасника бойових дій та трудову книжку.
До 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).
Відповідно до ч.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.
Так, спірним рішенням відповідача не врахований період навчання згідно диплому від 23.07.1992 серія НОМЕР_1 , оскільки документ не містить дати початку навчання та перетинається з строковою службою. Трудова книжка не містить повної інформації про відрахування з навчання у зв`язку з призовом на строкову службу (документ, дата і номер). В записі про поновлення на навчання після проходження строкової військової служби не повністю зазначена підстава (дата наказу), суд зазначає наступне.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість таких доводів відповідача та безпідставністю таких доводів,в икладених в апеляційній скарзі.
Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_3 від 01.06.1984, до трудової книжки внесено наступні записи: 
- 30.08.1985 - зарахований на 1курс курс РТФ; 
-з 28.06.1987 по 07.09.1989 - "Служба в ВМФ СССР"; 
- з 05.10.1989 - зарахований на 3 курс РТФ після служби в Армії"; 
- з 17.07.1992 - відрахований з училища, у зв`язку із закінченням навчання.
Отже, у період з 30.08.1985 по 27.06.1987 та з 05.10.1989 по 17.07.1992 позивач проходив навчання, що підтверджується записами у трудовій книжці та копією диплома. А у період з 28.06.1987 по 23.08.1989 позивач проходив військову службу, що також підтверджується записами у трудовій книжці та копією військового квитка Серія НОМЕР_4 від 25.04.2022.
Так, у трудовій книжці зазначений період проходження військової служби з 28.06.1987 по 07.09.1989, натомість військовий квиток позивача Серії НОМЕР_4 від 25.04.2022 містить іншу інформацію, оскільки 23.08.1989 (а не 07.09.1989) на підставі розпорядження від 11.07.1987 та Наказу МО СРСР від 13.07.1989 звільнений (демобілізований) у запас.
Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також: в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Отже, колегія суддів погоджується, що період навчання позивача та період військової служби слід зарахувати до його страхового стажу.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності рішення № 155750006615 від 05.08.2025 року, але помилково обрав помилковий спосіб відновлення порушеного права, з огляду на таке.
Так, позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, проте спірним рішенням у призначенні пенсії відмовлено.
Відповідач, як територіальний орган пенсійного фонду здійснює обрахунок страхового стажу лише із дотриманням процедури, у даному випадку за заявою позивача про призначення пенсії від 29.07.2025. При цьому, після розгляду заяви, відповідач не має доступу до електронних матеріалів пенсійної справи позивача.
Отже, зарахування до страхового стажу певних періодів має відбуватись у межах розгляду заяви позивача, а тому зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди навчання та військової служби не матимуть позитивного результату, а тому, колегія суддів дійшла висновку, що відповідача слід зобов`язати повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії та зарахувати спірні періоди до його страхового стажу.
При обранні способу захисту слід враховувати вимоги пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, згідно із яким, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Отже колегія суддів вважає помилковим спосіб захисту, обраний судовим першої інстанції про зобов`язання зарахувати спірні періоди навчання та військової служби без зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (Постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340, від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18).
Застосування будь-якого способу захисту права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.
Не викликає сумнівів той факт, що застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу позивача спірні періоди навчання та проходження військової служби.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У ч.2 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховані приписи п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно частини 1 статті 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
У частині 4 статті 317 КАС України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Хмельницькій області №155750006615 від 05.08.2025 року, проте помилково визначив періоди, які слід зарахувати до загального страхового стажу без зобов`язання повторного розгляду заяви позивача. У зв`язку з чим, слід змінити абзац третій резолютивної частини рішення суду першої інстанції, виклавши його у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 липня 2025 року, зарахувавши до загального страхового стажу періоди навчання з 30.08.1985 по 27.06.1987 та з 05.10.1989 по 17.07.1992; та період проходження військової служби з 28.06.1987 по 23.08.1989».
Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України якщо суд касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат
Враховуючи, що колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції лише в частині способу усунення порушеного права, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини у такій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 липня 2025 року, зарахувавши до загального страхового стажу періоди навчання з 30.08.1985 по 27.06.1987 та з 05.10.1989 по 17.07.1992; та період проходження військової служби з 28.06.1987 по 23.08.1989».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Судді Ю.М. Градовський

О.В. Єщенко