Справа № 346/4241/25
Провадження № 2/346/270/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

16 березня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді - Третьякової І.В.,
за участю:
секретарів судових засідань: Дутчак Х.В., Гжибовського А.А.
позивача – ОСОБА_1 
представника позивача – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Коршівської сільської ради про позбавлення батьківських прав, - 

У С Т А Н О В И В:

Виклад позовних вимог.
20.08.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом в якому просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиція позивача. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося дві доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Під час подружнього життя відповідачка постійно нехтувала сімейними цінностями, не розуміла сутності проблем, які виникають в родині, не могла підтримувати нормальну атмосферу. Між сторонами постійно виникали конфлікти та суперечки, які відбувалися на очах дітей, що негативно впливало на їхній психоемоційний стан. На початку 2023 року подружжя припинило свої шлюбні відносини і стали проживати окремо. Позивач з дітьми залишився проживати у їхньому будинку в АДРЕСА_1 , а дружина залишила їх та поїхала за кордон. З того часу вона з чоловіком не спілкувалася, до сім`ї не поверталася, участі в житті дітей, їхньому вихованні та утриманні більше не приймала. Рішенням суду від 30.11.2023р. шлюб між сторонами було розірвано. Після цього, позивач дізнався, що його колишня дружина проживає в Польщі і там створила нову сім`ю з іншим чоловіком. В зв`язку з цим, ОСОБА_1 у вересні 2024р. звернувся до суду з позовом про встановлення факту самостійного виховання та утримання ним дітей, а також визначення місця проживання дітей разом з ним. Його вимоги були частково задоволені та визначено місце проживання доньок разом з ним. На теперішній час, позивач не обізнаний про конкретне місце проживання ОСОБА_3 . Остання більше двох років своїх дітей не бачила і навіть не намагалася з ними зустрітися, їхнім життям взагалі не цікавиться. Весь цей час вихованням та утриманням ОСОБА_6 і ОСОБА_7 займається лише батько з яким діти живуть в добробуті та достатку. Мати дітям жодної уваги не приділяє, не провідує їх, не турбується їхнім здоров`ям, успіхами в навчанні, не дбає про фізичний та духовний розвиток доньок, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Також ОСОБА_3 не приймає участі в матеріальному забезпеченні дітей, жодних коштів на їхнє утримання не надає та навіть на дні народження доньок і свята не дарує їм подарунки. Позивач стверджує, що жодних перешкод для спілкування відповідачки з доньками він не створює, однак колишня дружина з власної волі умисно та свідомо не бажає виконувати свої батьківські обов`язки щодо їхніх спільних дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав, згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України. 

Позиція відповідача.  ОСОБА_3 своїм правом на подачу відзиву не скористалася, оскільки відзив на позовну заяву до суду не надходив. 

Процесуальні дії та рішення у справі. 
Ухвалою від 28 серпня 2025 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. Зобов`язано Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Коршівської сільської ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. 
Ухвалою від 09.10.2025р. витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону громадянкою України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у період з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2025р. із зазначенням інформації про дату та місце перетину державного кордону України, виїзд або в`їзд на територію України.
Ухвалою суду від 05.11.2025р. задоволено заяву представника позивача про виклик свідків. Підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті.

Розгляд справи в суді. 
В судовому засіданні 10.12.2025р. ОСОБА_1 позов підтримав та зазначив, що відповідач не проживає в сім`ї та не спілкується ані з ним, ані з дітьми вже більше трьох років. Пояснив, що під час їхнього спільного проживання дружина почала періодично їздити на заробітки за кордон. Згодом стало зрозуміло, що сім`я їй не потрібна. Подружжя посварилися і припинили шлюбні стосунки. Позивач пропонував дружині забрати дітей з собою до Польщі, бо в Україні війна, небезпечно і вимикають світло. Однак, вона відмовилася і залишивши доньок з ним, сама поїхала за кордон. Після цього дружина повністю припинила підтримувати контакти як з чоловіком так і з дітьми. Від людей йому відомо, що періодично ОСОБА_3 приїздить до України та проживає в будинку своїх батьків в цьому ж селі, але на іншій вулиці. Навіть під час перебування вдома, мати до дітей на зустріч не приїздить, фінансово ніяким чином не допомагає. Будучи за кордоном вона також не телефонує та не пише своїм донькам, жодних посилок чи передач їм не відправляє, участі в матеріальному утриманні дітей не бере. Також зазначив, що до розлучення ОСОБА_3 піклувалася про дітей та займалася їхнім вихованням, бо не працювала та була постійно вдома разом з ними. Позивач працював на будівництві та забезпечував всю сім`ю. Ще до припинення подружніх відносин, дружина весь час говорила, що не хоче більше жити в селі, що вона виховала двох старших доньок 2001 та 2003 р.н., а цих двох менших повинен виростити та виховати позивач. Після від`їзду дружини, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 опікується він, його мати та старша донька. Вказує, що ніколи не чинив перешкод дружині в спілкуванні з дітьми, однак відповідачка сама в цьому не зацікавлена. В грудні 2023 року він подав на розлучення і рішенням суду шлюб між ними сторонами було розірвано. Відповідач до суду тоді не з`явилася, але про наявність рішення вона знає, оскільки на той час вони ще інколи спілкувалися. За вказаних обставин просив задовольнити його позовні вимоги.
Представник позивача ОСОБА_2 в останнє судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи за відсутності його та позивача. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Відповідачка ОСОБА_3 в судові засідання неодноразово не з`являлася, причини неявки суду не повідомляла. Клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою її місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 54-55, 70-71).
Відповідно до ч.7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ч.4, 10 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Абзацом 2 ч.1 ст. 131 ЦПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
Таким чином, аналіз вищевказаних процесуальних норм свідчить про те, що ОСОБА_3 належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи по якій вона є стороною, з огляду на володіння судом інформації про зареєстровану адресу її проживання та відсутності від неї повідомлень про зміну даної адреси.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого представник позивача в своєму клопотанні не заперечував. 

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, 03.03.2026р. голова Коршівської сільської ради Савчук Я. подав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування. Позовні вимоги визнають та не заперечують проти їхнього задоволення. 

Будучи опитаною в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 , 2011 р.н. пояснила, що наразі їй виповнилося повних 14 років і вона навчається в 9 класі Коршівського ліцею. Зазначила, що вже близько 2-3 років мама з ними не живе, проживає в Польщі. Зі своєю мамою вона не спілкується, оскільки та заблокувала її та сестру у месенджерах, зокрема у «Телеграмі» та « ОСОБА_8 ». Чи приїздить мама в Україну, їй не відомо, але на зустрічі до них вона не приходить, ніяких гостинців чи грошових коштів їм не передає. Весь час дівчинка проживає із меншою сестрою та батьком. Тато піклується про них, все їм купляє, цікавиться їхнім навчанням, турбується про їхнє здоров`я. Мама не виконує свої функції, як мама. Після того, як вона поїхала до Польщі, перестала брати участь в їхньому житті, не спілкується та не цікавиться своїми доньками зовсім. 

Малолітня ОСОБА_5 , 2013 р.н. в судовому засіданні зазначила, що вона навчається в 6-му класі Коршівського ліцею, проживає разом з батьком та старшою сестрою ОСОБА_6 . Пояснила, що їхнім здоров`ям, вихованням, навчанням, забезпеченням займається лише тато, він турбується про них та виконує всі батьківські обов`язки самостійно. Мама з ними не спілкується, не дзвонить та не зустрічається. Вона та сестра намагалися самі подзвонити до матері, але вона на їхні дзвінки не відповіла, а потім заблокувала їхні номери телефону в соціальних мережах. Вважає, що матір потрібно позбавити батьківських прав, оскільки вона не піклується про своїх дітей та, як мама, свої обов`язки взагалі не виконує, всім займається лише тато. 

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дав покази, в яких вказав, що відповідач є його рідною сестрою. у 2023 році ОСОБА_10 поїхала до Польщі на заробітки. В ході спілкування з ним, сестра повідомила, що знайшла собі іншого чоловіка. Він осудив її і сказав, що так робити не добре. Після того вони припинили спілкуванні і на його дзвінки вона більше не відповідає. Чи спілкується вона з дітьми на теперішній час, йому не відомо. Знає, що на початку вони спілкувалися, а потім припинили. Також зазначив, що до початку поїздок ОСОБА_10 за кордон, вони з позивачем жили добре, виховували чотирьох дітей, двоє з яких вже повнолітні. Відповідачка дбала про дітей, завжди доглядала за ними. Але все змінилося після її від`їзду. ОСОБА_3 припинила думати про сім`ю та в селі більше не появляється. З приводу надання коштів дітям та надсилання подарунків, свідок не обізнаний. Однак, в розмові з дітьми, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кажуть, що мати їм не дзвонить і ніяк не допомагає, все купує тільки тато. 

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з сім`єю позивача через дві хати та добре з ними знайома. Їй відомо, що ОСОБА_10 в 2023 році поїхала на заробітки в Польщу і з того часу в селі свідок її більше не бачила. Вона запитувала у доньок позивача, чи є їхня мама вдома? Вони відповідали, що ні. Інших питань свідок не задавала аби не травмувати дитячі почуття. Чи допомагає відповідачка своїм дітям матеріально, їй не відомо. До від`їзду ОСОБА_10 у них була нормальна сім`я, діти були доглянуті. Нічого не змінилося і після її від`їзду, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також мають охайний зовнішній вигляд, одягнені завжди по сезону. Хто фінансово забезпечує дітей, свідок не знає, але думає, що всім цим займається лише батько ОСОБА_1 , оскільки про участь матері у витратах на доньок, вона нічого не чула. Також зазначила, що в селі проживає батько відповідачки ОСОБА_12 та її брат – ОСОБА_9 . 

Заслухавши пояснення позивача, опитавши неповнолітніх дітей сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку. 

Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що 12 липня 2000 року виконкомом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 10.
Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.11.2023р. шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 був розірваний. 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.03.2025р. рішення Коломийського міськрайонного суду від 19.12.2024р. в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення. Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 . В решті рішення залишено без змін. 
Витягом з реєстру Коршівської сільської ради та довідками про реєстрацію місця проживання підтверджується, що ОСОБА_1 разом зі своїми неповнолітніми доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно акту обстеження умов проживання від 17.07.2025р. двоповерховий житловий будинок в АДРЕСА_1 складається з 5 кімнат. За вказаною адресою мешкають: ОСОБА_1 та його неповнолітні доньки: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Діти перебувають на утриманні та вихованні батька, умови проживання в будинку задовільні, для виховання та розвитку дітей створені всі умови, які відповідають їхньому віку та потребам.
Відповідно до довідки, виданої лікарем амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Коршів №124 від 19.07.2025р. вбачається, що ОСОБА_1 звертався до АЗПСМ за медичною допомогою з приводу захворювання своїх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В акті обстеження умов проживання від 02.10.2025р. зазначено, що будинок в АДРЕСА_1 має два поверхи, 5 кімнат, кухню, коридор, ванну та санвузол. Умови проживання – задовільні. Діти ОСОБА_14 та ОСОБА_15 забезпечені всім необхідним для комфортного проживання, навчання, проведення дозвілля та відпочинку відповідно до їх віку і потреб. Дівчата проживаю разом з батьком ОСОБА_1 , перебувають на його утриманні та під його вихованням. 
Зі змісту довідки №01-03/106 від 29.10.2025р., виданої класним керівником Коршівського ліцею слідує, що учениця 9-А класу ОСОБА_14 регулярно відвідує уроки в ліцеї. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько дитини спілкується з педагогами, які навчають дочку, цікавиться ліцейним життям дитини, регулярно відвідує батьківські збори та бере участь у виховних заходах, що проводяться у класі та закладі освіти. Мати ОСОБА_3 не відвідує батьківські збори та не бере участі в заходах, що проводяться у класі та закладі освіти. 
Згідно даних, які 15.10.2025 надійшли до суду від Державної прикордонної служби України вбачається, що ОСОБА_3 в вересні 2023 року виїхала з України через пропускний пункт «Шегині». В подальшому протягом 2023-2025 років неодноразово періодично в`їжджала та виїжджала з України, і по 2 тижні проводить в Україні, після чого знову залишає територію країни. Останні надані відомості вказують на ви`їзд відповідачки з України в серпні 2025р. через пропускний пункт «Рава-Руська». 
Рішенням виконавчого комітету Коршівської сільської ради від 02.10.2025р. № 111 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Згідно, затвердженого вищевказаним рішенням, висновку вбачається, що згідно інформації, отриманої від працівників закладу освіти – Коршівського ліцею Коршівської сільської ради та за результатом проведених бесід з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (навчається в 9 класі) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (навчається в 6 класі) в присутності практичного психолога Коршівського ліцею Коршівської сільської ради ОСОБА_16 ,, фахівця з соціальної роботи ОСОБА_17 начальнику служби у справах дітей Коршівської сільської ради Барасюк О.Я., встановлено, що ОСОБА_1 бере активну участь у вихованні дітей, регулярно відвідує батьківські збори, бере участь у виховних заходах ліцею, дає дітям кошти на харчування в Коршівському ліцеї, на кишенькові витрати; купляє дітям одяг, взуття, канцтовари та інші необхідні речі. Мати ОСОБА_3 проживає окремо від дітей, не спілкується з ними, не підтримує контакту з Коршівським ліцеєм, де навчаються діти, участі у вихованні та утриманні доньок не приймає, хоча перешкоди для спілкуванні та побаченні відсутні. Окрім того, зі слів батька та дітей – 2023 року мати не вітає та не дарує подарунків своїм донькам, ні на день народження, ні на Новий рік, ні на інші святкові дні. На засідання комісії з питань захисту прав дитини було запрошено батьків неповнолітніх дітей: ОСОБА_18 та ОСОБА_5 . Батько дітей ОСОБА_1 прибув на комісію та надав пояснення щодо ситуації з стану виховання, догляду дітей. Заявив, що мати дітей знаходиться в Польщі та створила там нову сім`ю, не спілкується зі своїми доньками, не надає коштів на їхнє утримання з 2023 року. Він самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Мати дітей ОСОБА_3 на засідання комісії не з`явилася, однак в ході телефонної розмови через застосунок «Вайбер» повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав. Пояснення щодо даної ситуації, яка склалася в їхній сім`ї надавати не бажає та належним чином виконувати свої батьківські обов`язки не планує. Враховуючи наведене, виконавчий комітет Коршівської сільської ради, як орган опіки та піклування, вважав за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», далі - Закон).
Згідно з частиною першою статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).
Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).
Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: припинення правовідношення, а також його анулювання (частина друга статті 18 СК України).
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України, пунктом 2 якої визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Наслідком позбавлення батьківських прав, як виняткового заходу, є істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно з частиною першою статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків».

В даній справі суд враховує, що після фактичного припинення подружніх відносин в 2023 року з позивачем, відповідачка залишила ще на той час малолітніх доньок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом з батьком та покинула місце їхнього спільного проживання. З того часу, ОСОБА_3 періодично виїжджає за кордон та повертається на територію країни, але будучи в Україні, проживає окремо і дітей проживати до себе не забирає. За твердженнями позивача та дітей, мати протягом останніх декількох років жодної участі в їхньому житті не приймає, не відвідує доньок, не зустрічається з ними, не телефонує, не бере участі в їх матеріальному утриманн, ОСОБА_3 в гості до дітей не приїздить, на прогулянки з собою не забирає, спільно час з ними не проводить, не робить дітям подарунків, не вітає зі святами, будь-які способи комунікації між ними відсутні. 
Відповідачка жодним чином не бажає налагодити стосунки з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , приймати участь у всіх аспектах їхнього життя ініціативи не проявляє, що свідчить про незацікавленість матері своїми дітьми та відсутність у неї бажання виховувати та доглядати за ними, дбати про їхній фізичний та духовний розвиток. 
Матеріалами справи також підтверджено, що протягом останніх двох років ОСОБА_3 участі в шкільному житті своїх доньок не бере, з педагогами не спілкується, успіхами дівчат в навчанні не переймається, батьківські збори не відвідує. Крім того не цікавиться їх станом здоров`я та фізичним розвитком. Виключно батько цікавиться навчанням доньок, бере участь у шкільних виховних заходах, а також переймається їхнім станом здоров`я. 
Відтак, зібрані у справі докази підтверджують, що відповідач материнської уваги та турботи до своїх неповнолітніх дітей не проявляє, участі в їхньому житті не приймає, їхнім вихованням та розвитком здібностей і навичок не займається, медичні заклади з доньками не відвідує, одяг, продукти, ліки не купує, матеріально не допомагає, не приїздить та не спілкується з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , подарунків їм не робить, зі святами не вітає. Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_3 повністю зникла з життя дітей, а всі обов`язки по вихованню та утриманню ОСОБА_4 і ОСОБА_5 здійснює лише батько. 

В частині 1 статті 171 СК України вказано, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
У частині другій статті 171 СК України закріплено випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 679/1413/14-ц (провадження № 61-10298св18)).
Судом було забезпечено можливість дітям сторін висловити свою думку щодо суті предмету спору. Неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні вказали, що їхня мати в жоден спосіб з ними тривалий час не спілкується, заблокувала їхні номери телефону в соціальних мережах та не бажає підтримувати з ними ніяких відносин. Зазначили, що мати не виконує свої батьківські обов`язки і вважали, що її слід позбавити батьківських прав. 
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
В частині 5 ст. 19 СК України вказано, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
В даній справі ОСОБА_3 участі в судовому розгляді справи не приймала, відзив на позовну заяву до суду не подавала, тим самим своїх заперечень щодо пред`явленого до неї позову не висловила. При цьому, як зазначено у висновку Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Коршівської сільської ради: «в телефонному режимі мати заявила, що згідна на позбавлення її батьківських прав щодо дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , пояснення щодо даної ситуації надавати не хоче та належно виконувати свої батьківські обов`язки – не планує». 

В зв`язку з цим, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їхнім вихованням, підготовку до самостійного життя; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньок, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. 
Таким чином, суд доходить висновку, що письмові докази в сукупності з поясненнями неповнолітніх доньок сторін та показами свідків в повній мірі доводять умисне ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав.
З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов переконання, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідатиме інтересам дітей, а тому позовні вимоги слід задовольнити. 
При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
На підставі викладеного, керуючись ст.. 141, 150, 155, 164-166, 169, 171 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 279, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд ,- 
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: 	Третьякова І. В.